Справа № 444/1395/24
Провадження № 2-о/444/81/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , заінтересовані особи : Жовківськаміська рада Львівського району Львівської області , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся в суд із заявою та просить встановити юридичний факт а саме, що Державний Акт на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 046534, виданий на ім`я ОСОБА_3 26.03.2003р. та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ЛВ № 882 належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав викладених в заяві.

Заявник в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій вимоги підтримав, просив справу розглядати у його відсутності.

Заінтересовані особи в судове засідання не прибули, однак подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності .

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 померла ОСОБА_4 .

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є Заявниця ОСОБА_1 .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЛВ № 046534 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8500 га на території с.М.Передримихи Зіболківської сільської ради (сьогодні Жовківської міської ради Львівського району Львівської області).

В даномі акті допущено виправлення в написанні імені матері Заявника, а саме її ім`я написано як ОСОБА_5 замість " ОСОБА_6 ".

Органом місцевого самоврядування здійснено виправлення імені, однак через допущене виправлення імені матері Заявника в державному акті на право приватної власності на землю виданого громадянину України у Заявника виникли проблеми у підтвердженні належності даного документа.

З аналізу документів наведених вище, випливає, що у правовстановлюючому документі була допущена описка, а саме зазначено невірно прізвище заявника.

З січня 2013 р. набув чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до п. 9,10 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, до 1 січня 2013р. державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалось з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки.

Разом з тим, положеннями п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» затверджено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004р., вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

П. 14 Порядку ведення ДЗК, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2014р. № 1051, передбачено, що відомості про об`єкти ДЗК вносяться до нього відповідно до пунктів 66-137 цього Порядку.

В Порядку затверджено перелік відомостей про земельні ділянки, які вносяться до ДЗК., серед яких прізвище власника.

Таким чином, керуючись загальним принципом права, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у ч. 1 ст. 58 КУ, тому при здійснення державної реєстрації земельної ділянки у відомостях про її цільове призначення зазначається те цільове призначення, яке вказане в документі, яким посвідчено відповідне право.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 року N 2201-XII "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" не передбачається можливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою чи державного акта на право власності на земельну ділянку.

Згідно із п. п. 4.1, 4.4 Інструкції "Про заповнення бланків на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою" виправити помилку в державному акті про право власності неможливо. Виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається.

Відповідно до Закону України "Про державний земельний кадастр" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру" від 17.10.2012 року N 1051 видача державних актів та їх дублікатів на право власності на земельну ділянку не передбачено.

Пунктом 8 частини 1 статті 27 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Статтею 125 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові,місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, зокрема, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження.

Суд переконується в тому, що у правовстановлюючому документі була допущена описка, а саме не вірно зазначено власне ім`я.

Зазначені обставини створюють перешкоди Заявнику в реалізації своїх прав та слугували підставою судового процесу, що безпідставно поклало на останню обтяження щодо усунення недоліків у документах, які допущені не з її вини.

Предметом заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які необхідні заявнику для прийняття спадщини.

Зазначені факти є юридичними, оскільки від їх встановлення залежить виникнення майнових прав заявника, а чинним законодавством прямо передбачений порядок їх встановлення (розділ IV ЦПК України), вони не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення їх іншим шляхом неможливо.

З огляду на зазначене, суд переконується в тому, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний Акт на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ № 046534, виданий на ім`я ОСОБА_3 26.03.2003р. та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ЛВ № 882 належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне рішення складено 24.06.2024 року.

Суддя: Мікула В. Є.