Справа № 471/1250/16-ц
Провадження №4-с/471/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2024 р. смт. Братське

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю,

представника скаржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/1250/16-ц скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суд із скаргою на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області.

Свою скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 26.01.2017 року з нього на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Рішення суду перебуває на виконанні Другого ВДВС, виконавче провадження № 53610963. Державним виконавцем в процесі здійснення виконання судового рішення визначено розмір середньої заробітної плати у сумі 20341 грн. та станом на 25 квітня 2024 року визначено розмір заборгованості у сумі 166997,75 грн. Скаржник вважає, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ним не вірно визначено розмір доходу з якого повинні стягуватися аліменти. Так державним виконавцем взято для розрахунку середню заробітну плату у розмірі 20341 грн. тоді як, згідно останніми статистичними даними у січні 2022 року середня заробітна плата по Миколаївській області становить 14382 грн. Також, державним виконавцем визначено розмір аліментів 33,34% тоді як згідно рішення суду з нього стягнуто 1/3 усіх видів доходу, що становить 33%. З огляду на вищевикладене просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати по миколаївській області із розрахунку 14382 грн..

Під час судового засідання представник скаржника підтримав вимоги викладені у скарзі.

Державний виконавець у судове засідання надіслав заперечення на скаргу, в якій просив про відмову у задоволення вимог.

Стягувач ОСОБА_4 до суду надіслала письмові заперечення в яких зазначила, що дії державного виконавця є цілком законними, а платник аліментів свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку по забезпеченню дітей.

Вислухавши пояснення учасника справи та дослідивши надані письмові матеріали, в тому числі копію матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження № 53610963, про що був повідомлений ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів виконавчого провадження платник аліментів, ОСОБА_2 не працевлаштований, як фізична особа-підприємець не зареєстрований, аліменти сплачував в мінімальному розмірі та не кожного місяця.

Згідно розрахунку заборгованості станом на квітень 2024 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 170190,68 грн., останній платіж по аліментах ним було здійснено у жовтні 2021 року у сумі 5941,72 грн.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої, восьмої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до ФОП, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, ФОП відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, ФОП, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Пунктом 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5) передбачено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Тобто у частині другій статті 195 ЦПК України та Інструкції з організації примусового виконання рішень чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16.

Згідно інформації, наданої Головним управлінням статистики у Миколаївській області на запит адвоката ( арк..с. 83, т. 1) середня заробітна плата штатного працівника Вознесенського району за 4 квартал 2021 року становить 20341 грн.

Боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановивши, що платник аліментів не працевлаштований, як ФОП не зареєстрований, зареєстрований у Вознесенському районі, державний виконавець провів розрахунок заборгованості із розрахунку середньої заробітної плати працівника для місцевості в якій зареєстрований боржник, що в повній мірі відповідає вимогам ст.. 195 СК України.

Посилання представника скаржника про те, що державним виконавцем стягуються аліменти в більшому розмірі ніж це визначено рішенням суду, а саме у розмірі 33,34 % замість 33% також не підтверджені доказами.

Згідно розрахунку заборгованості сума платежу аліментів в грошовому еквіваленті визначена державним виконавцем у розмірі 6712,53 грн., що становить 33% від середньої заробітної плати в розмірі 20341 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою, дії державного виконавця в повній мірі відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447-450 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 23.07.2024 року.

СуддяІ.Б. Гукова