Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-1401/11
Провадження №: 4-с/332/9/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, заінтересована особа: ТОВ «Дебт Форс», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Семенова О.В. звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П.

В обґрунтування скарги зазначено, що 16.05.24р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Мойсеєнко Д.П. було відкрито виконавче провадження №75054962 на підставі Виконавчого листа. Про відкриття Виконавчого провадження Боржнику стало відомо 05.06.2024. Після ознайомлення з матеріалами Виконавчого провадження стало відомо, що приватний виконавець відкрила виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 , який на момент відкриття Виконавчою провадження мав зареєстроване місце проживання у місті Запоріжжя, та мас статус «внутрішньо переміщеної особи» з фактичним місцем проживання у Київській обл, с. Софіївська Борщагівка. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем а місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, наш поширюються їхні функції, належить стягувачу. Отже, Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко Д.П. не мала повноважень для проведення виконавчих дій стосовно Боржника, який має зареєстроване місце проживання поза виконавчим округом міста Києва. Просив у скарзі поновити строк для оскарження рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни; визнати протиправним рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни від 16.05.2024 про відкриття виконавчого провадження №75054962 стосовно ОСОБА_1 ; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діну Петрівну усунути порушення шляхом винесення постанови про повернення виконавчого листа № 2-1401/11 вданого Заводським районним судом м. Запоріжжя 31.01.2012 за яким стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», та стягнути судові витрати (а.с.103-104).

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Семенов О.В. підтримав вимоги заяви та просив скаргу задовольнити.

Приватний виконавець Мойсеенко Д.П. в судовому засіданні проти скарги заперечувала та пояснила, що діяла в межах діючого законодавства, оскільки виконавче провадження було відкрито за місцем фактичного знаходження майна боржника, а саме: заставленого автомобіля, просила в задоволенні скарги відмовити. Також надала суду письмові заперечення на скаргу, в яких зазначене наступне.16 травня 2024року до приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. звернулося ТОВ «ДЕБТ ФОРС» з письмовою заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1401/11 виданого 31 січня 2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованості за кредитним договором № від 29.02.2008р. в розмірі 697065,84 грн. Виконавчі документи подано стягувачем на виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Киева Мойсеснко Д.П. за адресою місцезнаходження майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де, як стало відомо стягувачу, знаходиться заставний транспортний засіб боржника, на який стягувач просив звернути першочергове стягнення. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем, в т.ч., за місцезнаходженням майна боржника. У зв`язку з цим просила в задоволенні скарги відмовити (а.с.134-136).

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суд до початку судового засідання не повідомив.

Частина 2ст. 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши учасників процесу, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу скарги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що скаржнику необхідно поновити строк на подачу скарги, оскільки обставини пропуску строку, на які посилається скаржник, є поважними, але по суті вимоги скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон): виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 1 частини 2 статті 18 Закону передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що 16 травня 2024року до приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. звернулося ТОВ «ДЕБТ ФОРС» з письмовою заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1401/11 виданого 31 січня 2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс») заборгованості за кредитним договором № від 29.02.2008р. в розмірі 697065,84 гри. (а.с.136 оборот 138).

Виконавчі документи подано стягувачем на виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Киева Мойсеєнко Д.П. за адресою місцезнаходження майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де, як стало відомо стягувачу, знаходиться заставний транспортний засіб боржника, на який стягувач просив звернути першочергове стягнення, про що прямо вказано в заяві про відкриття виконавчого провадження. Також в додатку вказаної заяви зазначено: «Документальне підтвердження місцезнаходження майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.137, 141).

Отже, виконавчі документи подано стягувачем на виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Киева Мойсеєнко Д.П. за адресою місцезнаходження майна боржника, а саме: АДРЕСА_1 , де, як відомо стягувану, знаходиться заставний транспортний засіб боржника, на який стягувач просив звернути першочергове стягнення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судовою провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, всі здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно з частиною другою статті 24 Закону, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Частиною третьої цієї статті Закону передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Також в розділі III Інструкції з організації примусового виконання рішень, визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне мато боржника ти його місцезнаходження тощо). У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

З огляду на зазначені положення та враховуючи, що згідно зі статтею 2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад диспозитивності варто зауважити, що за вибором стягувача місцем відкриття виконавчого провадження може бути місцезнаходження майна боржника.

При цьому в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначав що рухоме майно боржника, яке є предметом застави (транспортний засіб марки HONDA, модель ODYSSEY, державний номерний знак НОМЕР_1 ), та на яке стягувач просив звернути першочергове стягнення, фактично перебуває за адресою: АДРЕСА_1 . Також на підтвердження того, що майно перебуває в місті Києві, стягувач до заяви про відкриття виконавчого провадження долучив докази фото фіксації перебування автомобіля за вказаною в заяві адресою.

За змістом скарги, 03 червня 2024 виходом приватного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, буд. 66, було виявлено заставний транспортний засіб, який належить боржникові на праві приватної власності та є забезпеченням виконання ним своїх кредиторських зобов`язань перед стягувачем. В присутності співробітників патрульної поліції, транспортний засіб марки HONDA, модель ODYSSEY, державний номерний знак НОМЕР_1 , було вилучено у гр-на ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та арештовано у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», та вилучено на штраф майданчик (а.с.141 оборот, 142), чим фактично підтверджено правдивість тверджень стягувача про фактичне перебування майна боржника за вказаною адресою.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено - право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, приватний виконавець Мойсеєнко Д.П. діяла відповідно до вимог діючого законодавства в межах наданих їй законом повноважень, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяті днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 24.07.2024р.

Суддя Р.В.Сінєльнік