Провадження №: 2/336/130/2024
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2024 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Щасливої О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за надані послуги за постачання теплової енергії у нежитлове приміщення у розмірі 103 673 грн. 12 коп., а також витрати понесені зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.
В позові зазначає, що відповідач ОСОБА_1 має у приватній власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 103 підвалу літ. А-4, за період з листопада по грудень 2022 року позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 103 673 грн. 12 коп.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно.
Посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 приміщення 103 підвалу літ. А-4, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 103 673 грн. 12 коп.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу від 01.03.2023 року справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В.
Ухвалою судді від 06.03.2023 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
До канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач зазначив, що з позовними вимогами не згодний, оскільки між ним та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини, що є обов`язковою умовою щодо надання таких послуг, докази надані на підтвердження суми заборгованості неналежними, просив з цих підстав відмовити у задоволені позову.
Представником позивача в свою чергу надано відзив, в якому представник позивача зазначає, що факт надання послуг з централізованого теплопостачання будинку є беззаперечним. Відключення окремих приміщень від мереж ЦО та ГВП не вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку, відповідачем не надано жодних доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку. Твердження відповідача, зазначено у поясненнях, що між сторонам не укладено письмового договору про надання послуг, є таким, що грунтується на фактичних обставинах, проте у відповідності до законодавства сам факт надання послуг та їх отримання відповідачем вже породжує договірні відносини на підставі договору приєднання. Також не погоджується з твердженнями відповідача щодо неналежного обґрунтування суми заборгованості, нарахування спожитої теплової енергії проводилось у відповідності до показників приладу комерційного обліку теплової енергії, яким оснащений будинок АДРЕСА_1 та Методики Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315 від 22.11.2018 року та Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869. На підставі викладеного вважає, заперечення відповідача безпідставними, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою судді від 27.03.2023 року здійснено перехід розгляду справи з викликом сторін.
Заходи забезпечення доказів та позову не застосовувались.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши письмове звернення про розгляд справи за його відсутності та задоволення вимог у повному обсязі.
Відповідач про дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ЦПК України, в судове засідання не з`явився, як вже було зазначено надав відзив яснень з приводу заявнеих вимог.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги»(Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 року № 2454-VІІІ), Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.05.2005 року, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315 від 22.11.2018 року, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
Згідно із частинами другими ст.ст. 21, 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску.
Виконавчий комітет Запорізької міської ради рішенням від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 1 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначив Концерн «МТМ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води.
Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам надавались постійно і в повному обсязі.
Тож, послуга з централізованого опалення надавалась боржнику в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної види) постійно. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Відсутність укладеного договору не позбавляє відповідача обов`язку оплати наданих йому послуг.
Концерн «Міські теплові мережі» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії в нежитлове приміщення літ. А-5, приміщення 103, за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищезазначене нежитлове приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 25).
Позивачем було відпущено теплову енергію у вказане приміщення, у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року позивач надав відповідачу послуги з передачі теплової енергії на загальну суму 103 673 грн. 12 коп., що підтверджується розрахунком основного боргу 9а.с. 5), рахунками за надані послуги, які відповідач отримував щомісяця із зазначенням одиниць виміру та сум нарахування (а.с. 6-19), інформацією щодо нарахування за послуги постачання теплової енергії (а.с. 51-52).
Відповідач протягом вказаного період не виконував свої обов`язки, не здійснив оплату за спожиту теплову енергію, через що утворилась заборгованість у розмірі 103 673 грн. 12 коп.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Концерном «МТМ» було направлено лист відповідачу щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак договір між сторонами не укладено.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.
Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою центральної системи теплопостачання всього будинку, в якому воно розташоване, що свідчить про користування теплом в приміщенні відповідача.
Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що оплату послуг мають проводити всі зареєстровані у жилому приміщенні особи, крім випадків, коли вони тимчасово відсутні в ньому і подали письмову заяву та офіційний документ, що підтверджує відсутність.
Нарахування послуг відповідачу здійснювались на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315 від 22.11.2018 року, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі Методика).
Ця Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (пункт 1 розділу 1 Методики).
Пунктом 3 розділу 1 Методики розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розрахунок позивача по заявленим вимогам відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, тому суд вважає безпідставними заперечення відповідача і в цій частині.
Враховуючи наведене, суд доходить обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива