Справа №760/9920/21
провадження №2/760/1562/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДЖЕКПОТ 777», ОСОБА_2 , треті особи: ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 , про визнання договорів комісії недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДЖЕКПОТ 777», ОСОБА_2 , треті особи: ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 , у якій позивач просить суд:

- визнати недійсними договори комісії № 5972/19/002838 та № 5972/19/002837 від 04.06.2019 року, укладені між Приватним підприємством «ДЖЕКПОТ 777» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу № 5972/19/002838 та № 5972/19/002837 від 04.06.2019 року, що укладені між Приватним підприємством «ДЖЕКПОТ 777» та ОСОБА_2 ;

-витребувати у ОСОБА_2 транспортні засоби: автомобільVolkswagen Cross Polo, 2008 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1390 куб.см., та автомобіль Mercedes-Benz GLE 43 AMG, 2017 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2996 куб.см., та зобов`язати повернути їх ОСОБА_1 .

- стягнути на користь позивача понесенні судові витрати.

19.04.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

19.04.2021 року судом було здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області для перевірки зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2

12.05.2021 року до суду надійшла відповідь на запит із Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Декпот 777», ОСОБА_2 , треті особи: ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, - було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

19.07.2021 року від позивача до суду надійшло клопотання, подане на виконання вимог ухвали суду від 14.05.2021 року про залишення позовної заяви без руху, у якому остання просила суд відстрочити їй сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року, у задоволені клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, було відмовлено.

19.08.2021 року до суду від позивача ОСОБА_4 надійшла заява (у порядку ст. 49 ЦПК України) про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати недійсними договори комісії № 5972/19/002838 та № 5972/19/002837 від 04.06.2019 року, укладені між Приватним підприємством «ДЖЕКПОТ 777» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів № 5972/19/002838 та № 5972/19/002837 від 04.06.2019 року, укладені між Приватним підприємством «ДЖЕКПОТ 777» та ОСОБА_2 ;

- стягнути на користь позивача понесенні судові витрати.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.09.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.08.2021 до суду від представника третьої особи РСЦ МВС в м. Києві надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2024 року, призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДЖЕКПОТ 777», ОСОБА_2 , треті особи: ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

03.06.2024 до суду від представника РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві надійшли письмові пояснення по справі.

18.06.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи 2 ОСОБА_3 - адвоката Панич Олексія Володимировича надійшли письмові пояснення по справі.

19.06.2024 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли клопотання про витребування доказів та про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

27.06.2024 до суду від відповідача 2 ОСОБА_2 надійшли заперечення проти позову.

Позивачем ОСОБА_1 разом із позовом було подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій позивач просила суд:

накласти арешт на автомобіль VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску, колір червоний, об`єм двигуна 1390 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 та автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_4 від 04.05.2011 року виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, адреса: АДРЕСА_1 ).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПП «ДЖЕКПОТ 777», ОСОБА_2 , 3-ті особи: ОСОБА_3 та ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві про визнання договорів комісії, договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними та витребування майна з незаконного володіння.

12.11.2008 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.02.2021 року шлюб розірваний, шо підтверджується копією рішення суду.

За час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 ними спільно було придбано автомобілі VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 02.04.2012 року та автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 26.05.2017 року, які були зареєстровані на ім`я позивача, що підтверджується копією відповіді на адвокатський запит від 21.01.2021 року.

Сімейні відносини з ОСОБА_3 не склались та з літа 2018 року вони з позивачем почали проживати окремо. Вищевказані автомобілі залишились у користуванні ОСОБА_3 (автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG купувався саме для колишнього чоловіка).

Позивачу стало відомо з відповіді на адвокатський запит, наданий адвокату Даниленко Т.І., що у 2019 році була здійснена перереєстрація вищевказаних автомобілів на нового власника, а тому відповідно представник позивача звернулась до Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в м. Києві з адвокатським запитом з метою отримання інформації про нових власників автомобілів та підстави їх перереєстрації, оскільки особисто позивач не здійснювала жодних дій щодо продажу вищевказаних автомобілів та не мала наміру і волевиявлення здійснювати їх відчуження, оскільки вони є їхньою спільною сумісною власністю з ОСОБА_3 .

Так, відповідно до копії відповіді Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26-27Аз від 21.01.2021 року, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 04.06.2019 року між позивачем та Приватним підприємством «ДЖЕКПОТ 777» (5) були укладені два договори комісії:

- договір комісії № 5972/19/002838, відповідно до якого ПП «ДЖЕКПОТ 777» зобов`язався за дорученням позивача, за комісійну плату, здійснити продаж автомобіля VOEKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску за узгодженою ціною;

- договір комісії № 5972/19/002837, відповідно до якого ПП «ДЖЕКПОТ 777» зобов`язався за дорученням позивача, за комісійну плату, здійснити продаж автомобіля MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску за узгодженою ціною.

На підставі вказаних договорів комісії, 04.06.2019 року ПП «ДЖЕКПОТ 777» уклав договори купівлі-продажу транспортних засобів вищевказаних автомобілів №5972/19/002838 та №5972/19/002837 з громадянином ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_4 від 04.05.2011 року, виданого Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, адреса: АДРЕСА_1 ), про що свідчать копії договорів.

У відповіді Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в м. Києві від 21.01.2021 року зазначено, що перереєстрація вище вказаних транспортних засобів була проведена 09.08.2019 року в ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві.

Позивач посилається на те, що вона, як власник автомобілів, не мала наміру та волевиявлення здійснювати продаж автомобілів VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску та MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску та не укладала з ПП «ДЖЕКПОТ 777» договори комісії № 5972/19/002838 та № 5972/19/002837 від 04.06.2019 року і у вказаних договорах стоїть не підпис позивача, а також позивач не вчиняла жодних дій з метою продажу автомобілів. Позивач зазначає, що вона не бачила та не користувалась вказаними автомобілями з моменту, коли вони з колишнім чоловіком почали проживати окремо. Про факт існування договорів комісії та перереєстрації авто на нового власника, позивач дізналась лише з відповіді РСЦ на адвокатський запит.

Враховуючи те, що без відома позивача, як власника, без її згоди та присутності і явно в незаконний спосіб,тобто шляхом підробки її підпису були укладені договори комісії, які були використані в подальшому для укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску та MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, то є всі підстави вважати, шо відповідач ОСОБА_2 ( який як відомо позивачу є співробітником банку, де працює колишній чоловік позивача ОСОБА_3 , з яким у позивача чисельні судові спори), дізнавшись про звернення позивача з позовом до суду, може здійснити відчуження даних транспортних засобів, що створить значні перешкоди та може унеможливити чи ускладнить виконання рішення суду.

З огляду на викладене, позивач просить задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

Враховуючи вимоги ч.3 ст 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути подану заяву без виклику сторін.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, а також додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави ; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання ; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Диспозиція статей 149 - 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів позивача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Так, встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПП «ДЖЕКПОТ 777», ОСОБА_2 , 3-ті особи: ОСОБА_3 та ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві про визнання договорів комісії, договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними.

Із заяви про забезпечення позову та матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір з приводу володіння рухомим майном, а саме: автомобілем VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску, колір червоний, об`єм двигуна 1390 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 та автомобілем MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , які за твердженням позивача зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 .

Між тим, з матеріалів справи судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 26.05.2017 в ТСЦ № 8047 транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 см3, номер кузова НОМЕР_3 було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.08.2019 в ТСЦ № 8043 транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 см3, номер кузова НОМЕР_3 з ОСОБА_1 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_2 , підстава перереєстрації - договір купівлі-продажу № 5972/19/002837 від 04.06.2019 та договір комісії № 5972/19/002837 від 04.06.2019, укладені в суб`єкта господарювання ПП «Джекпот 777».

03.02.2021 в ТСЦ 5141 транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 см3, номер кузова НОМЕР_2 з ОСОБА_2 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_5 , підстава перереєстрації - договір купівлі-продажу № 3553/21/015483 від 03.02.2021 та договір комісії № 3553/21/015483, укладені в суб`єкта господарювання ТОВ «БРИЗ».

12.02.2021 в ТСЦ 5141 транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 см3, номер кузова НОМЕР_3 з ОСОБА_5 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_6 (станом на 29.05.2024 - актуальний власник), підстава перереєстрації - договір купівлі-продажу №7466/21/025648 від 12.02.2021 та договір комісії № 7466/21/025648 від 12.02.2021, укладені в суб`єкта господарювання ТОВ «Ф.А.Р.Т.».

Крім того, автомобіль VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску, колір червоний, об`єм двигуна 1390 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 09.08.2019 було переєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №5972/19/002838 від 04.06.2019, а 03.06.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 8048/2020/2028281, укладений ТСЦ №8048 переестровано з ОСОБА_2 на ОСОБА_7 .

Тобто, вказані вище дії, були вчинені до пред"явлення позову до суду і власником спірних транспортних засобів на момент звернення до суду з даним позовом відповідач ОСОБА_2 не є.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги те, що позивачем не заявлено вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, те, що спірні транспортні засоби: автомобіль VOLKSWAGEN CROSS POLO, 2008 року випуску, колір червоний, об`єм двигуна 1390 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_1 та автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 43 AMG, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2996 куб.см., номер кузова (шасі) НОМЕР_3 на момент пред"явлення позову до суду перебувають у приватній власності інших осіб, які не є учасниками справи, а тому вжиття заходів забезпечення позову у спосіб зазначений позивачем призведе до порушення прав інших осіб.

Разом з цим, враховуючи межі заявлених вимог позивача, суд вважає, що позивачем недоведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний вище спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно відмовити, як необгрунтоване.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ДЖЕКПОТ 777», ОСОБА_2 , треті особи: ТСЦ № 8043 РЦС МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М.Букіна