КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8477/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Справа № 359/12502/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Малинецького Вадима на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року, постановлену у складі судді Яковлєвої Л.В.,

у справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

встановив:

22 грудня 2023 року заступник керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області прокуратури Малинецький В.А. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0474 площею 0,0569 га, яка розташована на території Бориспільського району та належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року у задоволенні заяви заступника керівника прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, заступник керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Малинецький В. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про забезпечення позову.

Вказує, що можливість відповідача в будь-який момент змінити первісний об`єкт цивільних прав шляхом його поділу чи об`єднання, а також відчужити земельну ділянку, яка знаходиться у його володінні, є беззаперечною, а зазначене в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Тому вважає висновки суду першої інстанції щодо ненадання доказів про наявність намірів відповідача щодо відчуження земельної ділянки, не доведення наявних ризиків та відповідно відсутності підстав для забезпечення позову - необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін. Враховуючи, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, та з метою не порушення прав і законних інтересів власника майна, суд дійшов законного висновку про відмову у забезпеченні позову. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні прокурор Стовбчатий А.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодних доказів щодо наявності намірів відповідача щодо відчуження земельної ділянки та будинку, який знаходиться на даній земельній ділянці. Доводи заявника ґрунтуються виключно на посиланнях на судову практику Верховного Суду України і наразі є лише припущенням, які не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами.

За таких обставин, враховуючи, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, та з метою не порушення прав і законних інтересів власника майна, суд приходить висновку про відмову у забезпеченні позову.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом виконуючого обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки. Підставами для пред`явлення до суду вказаного позову слугувало порушення вимог ст. 80, 81, 145 ЗК України при використанні громадянином російської федерації ОСОБА_1 земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення садівництва.

Вказує, що ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0474, площею 0,0569 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 вересня 2023 року.

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, прокуратура вражає наявними підстави для її конфіскації у власність держави.

Вказував, що наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.

Крім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була безумовно повернута у власність держави.

Враховуючи, що сукупність вищевказаних обставин може спонукати відповідача ОСОБА_1 до вжиття активних дій з метою утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у вищевказаній справі, недопущення повернення земельної ділянки у власність держави, заступник керівника Київської обласної прокуратури Малинецький В.А. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову.

З викладеного вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0474, площею 0,0569 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь», шляхом її конфіскації у власність держави, про що свідчить сам факт звернення керівника прокуратури до суду з даним позовом.

Таким чином, беручи до уваги те, що предметом позовних вимог, про забезпечення яких просив позивач, є земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0474, площею 0,0569 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь», що належить на праві власності відповідачу, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на вказане нерухоме майно може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки відповідач може вчиняти дії щодо відчуження на користь третіх осіб земельної ділянки, право власності на яку, на даний час, зареєстроване за ним.

Крім того, під час вирішення цього спору спірна земельна ділянка може бути поділена та відчужена на користь третіх осіб, що може потягнути за собою зміну предмета спору чи ініціювання нового спору, а тому викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог або істотно ускладнити ефективний захист права у разі відчуження земельної ділянки на стадії розгляду справи судом.

З огляду на викладене, при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції належним чином не врахував вимоги ст. 149-150 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також, що між сторонами дійсно виник спір щодо земельної ділянки, право власності на яку, як стверджує прокурор, необхідно припинити шляхом конфіскації на користь держави, не звернув увагу та не в повному обсязі з`ясував обставини, за яких позивач просив вжити заходи забезпечення позову, та не дослідив питання відповідності та співмірності позовних вимог виду забезпечення позову.

Судом також не враховано, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, у зв`язку з чим необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, посилання суду першої інстанції на відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є помилковими, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, предметом якого є спірна земельна ділянка, спрямоване на забезпечення ефективного захисту прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 , як власник спірної земельної ділянки, що є предметом даного спору, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення прокурора, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та те, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірну земельну ділянку є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0474, площею 0,0569 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь», що зареєстрована на праві власності за відповідачем.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заперечення представника відповідача щодо пропуску строку звернення до суду з позовом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті та не перевіряє його обґрунтованість.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0474, площею 0,0569 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь».

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Малинецького Вадима - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2024 року - скасувати та прийняти постанову:

Заяву заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Малинецького Вадима про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0474 площею 0,0569 га, яка розташована на території Бориспільського району Київської області, та належить ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний тест постанови складено 26 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.