1Справа № 335/2319/24 2/335/1513/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участі секретаря судового засідання Савченко О.І.,
представника позивача адвоката Коломоєць І.В.,
представника відповідача адвоката Плецької Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 8 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Плецької Юлії Вікторівни про витребування доказів та передання цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про розірвання шлюбу до Верховного суду для визначення підсудності,
29.02.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про розірвання шлюбу.
Ухвалою від 15.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання по суті справи.
Позивач, відповідач у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином, направили до суду своїх представників.
У судовому засіданні представник відповідача підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Представник позивачки у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, зазначивши, що позов подано відповідно до визначеної підсудності, а тому підстави для передачі справи до Верховного Суду відсутні.
Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи в межах вирішуваного питання, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Отже, застосування даної норми можливе у разі проживання обох сторін за межами України.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Водночас, правилами ч. 2 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Відповідно до копії довідки № 04-26/5.8275 від 04.09.2019, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у Вознесенівському (попередня назва Орджонікідзевський) районі міста Запоріжжя.
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мають малолітню дитину ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Гомертонській університетській лікарні Хакні (Лондонська районна рада в Хакні, Сполучене королівство Великої Британії та Північної Ірландії).
Згідно з копією довідки від 14.05.2024, виданої головою квартального комітету № 2 Олександрівського району міста Запоріжжя, ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5 фактично проживають по АДРЕСА_3 , з 01.03.2024.
Згідно зі ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Крім того, абзацом п`ятим ст. 3 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382) визначено, що місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Пунктами 1 та 5 ст. 5 Закону України від 05.11.2021 №1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон №1871) встановлено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
При цьому, реєстрація місця проживання (перебування) особи внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (п. 12 ст. 2 Закону №1871).
Декларування місця проживання особи повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади (п. 4 ст. 2 Закону №1871).
Отже, чинним законодавством не передбачено такої форми підтвердження місця проживання особи за певною адресою як довідка голови квартального комітету. Також не є документом, що підтверджує зареєстроване місце проживання, актовий запис про народження дитини у іноземній державі, а також інформація Державної прикордонної служби України про перетин кордону.
Верховний Суд у постанові від 24.06.2024 у справі № 554/7669/21 (провадження № 61-5805св023) висловив правову позицію, відповідно до якої у нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання особи не має правового значення. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватися чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.
Таким чином, у даному випадку, хоча відповідач, який є іноземним громадянином, не має в Україні зареєстрованого місця проживання, однак, позивачка, громадянка України, яка має на утриманні дитину, зареєстрована у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, підстави для визначення підсудності за правилами ст. 29 ЦПК України у цій справі відсутні. Справа підлягає розгляду саме Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за правилами альтернативної підсудності, визначеними ч. 2 ст. 28 ЦПК України.
Тому, клопотання представника відповідача про витребування інформації з Державної прикордонної служби України на підтвердження проживання сторін у інших державах та передачу справи за наслідками отримання такої інформації до Верховного Суду для визначення підсудності є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 27, 28, 29, 260 ЦПК України, суд
Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Плецької Юлії Вікторівни про витребування доказів та передання цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про розірвання шлюбу до Верховного суду для визначення підсудності залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 29 липня 2024 р.

Повний текст ухвали виготовлено 02 серпня 2024 р.

Суддя А.В. Шалагінова