Справа № 699/1025/23
Номер провадження № 2-др/699/1/24
30.07.2024 року м. Корсунь-Шевченківський
Представник відповідача адвокат Ситник Т.А. звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №699/1025/23.
Заява мотивована тим, що 26.06.2024 року Корсунь - Шевченківським районним судом винесено рішення по справі № 699/1025/23, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у повному обсязі.
Під час розгляду цієї справи ОСОБА_4 користувалася правовою допомогою адвоката Ситника Т.А. на підставі договору про надання правової допомоги № 11/01 від 12.11.2018 та додаткової угоди від 07.11.2023, якою було визначено вартість послуг та порядок їх оплати.
На ім`я ОСОБА_4 27.06.2024 був виставлений рахунок на загальну суму 19 700 грн, який був нею оплачений цього ж дня. Зазначена сума обумовлена наступним:
-Підготовка та внесення до суду низки процесуальних документів, зокрема відзив на позов, клопотання про долучення доказів, заключне слово.
-Витребування та подання до суду низки доказів, зокрема інформації щодо наслідків проведення перевірки ГУ Держгеокадастру в Черкаській області та державного акта на право колективної власності.
-Призначенно 11 судових засідань.
-Дослідження картографічних даних та допит свідка потребувало додаткового часу на підготовку до розгляду справи.
-Предметом спору є право власності на земельну ділянку площею 4,31 га,
-Результат розгляду цієї справи впливає на результат розгляду пов`язаних судових справ за № 699/14/19 та № 699/558/19.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною першою статті 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Такий розрахунок був вказаний у відзиві на позов та у заключному слові і становив орієнтовно 20 000 грн.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Проте при винесенні рішення судом не вирішено питання про судові витрати, що є підставою для винесення додаткового рішення.
Представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано заперечення, згідно яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін.
Порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, врегульовано статтями 141, 142 ЦПК України.
За час провадження у справі процесуальна поведінка відповідача була спрямована на затягування розгляду справи. На неодноразові звернення позивача та суду до відповідних установ про витребування доказів, відповідачка та її представник будучи володільцями оригіналу технічної документації щодо розробки проекту землеустрою - до суду її так і не надали. Зокрема, не виконали ухвалу суду про витребування оригіналу державного акту для проведення технічної експертизи документу, внаслідок чого вказана експертиза не була проведена.
Під час судових дебатів у справі представник відповідачки повідомив, що подав до суду докази що підтверджують понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу. Водночас, за наявності вказаних документів суд при винесенні рішення у справі повинен був розглянути і питання стягнення таких витрат. За таких обставин, представник відповідачки вів в оману як позивача так і суд.
Зокрема, позовні вимоги позивача грунтувались на незаконності прийнятих органом місцевого самоврядування рішень та підробки державного акту.
Відповідно до судового рішення, суд встановив незаконність рішень органу місцевого самоврядування та безліч інших порушень при передачі у власність земельної ділянки відповідачці. Отже, позовні вимоги позивача були обгрунтованими. Водночас, відмова суду у задоволенні позову грунтувалась на інших підставах, що не залежить від волі позивача та не пов`язана з його поведінкою чи недостатністю наданих доказів.
Просила відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про відшкодування витрат на правничу допомогу, у зв`язку з неспівмірністю заявлених витрат із складністю справи, неналежною процесуальною поведінкою відповідачки щодо затягування її розгляду, невиконання відповідачкою ухвали суду про надання доказів, зокрема при обґрунтованості позовних вимог позивача встановлених у судовому рішенні.
Згідно з ч. 4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про проведення судового засідання без його участі. Інші сторони, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не з`явились, причин неявки суду не повідомили.
У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами.
Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.
У відповідності до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Такий розрахунок був вказаний у відзиві на позов та у заключному слові і становив орієнтовно 20 000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що:
зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;
суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У вже згаданій справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Так розгляд матеріалів справи показав, що:
12.11.2018 року між адвокатським об`єднанням «ЮРТЕРРА», учасником якого, в тому числі є адвокат Ситник Т.А. та ОСОБА_4 укладено Договір про надання правничої допомоги №11/01, предметом договору є надання правової допомоги у всіх справах, які пов`язані із захистом прав на земельну ділянку площею 4,31 га, що розташована в адмінмежах Корсунь-Шевченківської міської ради за межами населеного пункту (а.с.7-9).
07.11.2023 між адвокатським об`єднанням «ЮРТЕРРА», учасником якого, є адвокат Ситник Т.А. та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду про визначення вартості послуг по договору №11/01 від 12.11.2018, згідно якої погодили ціну, вартість надання правової допомоги, у тому числі гонорару у даній справі, складено детальний опис наданих послуг та їхня вартість (а.с.10).
При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Суд зазначає, що на підтвердження обставин щодо предмету доказування відповідачем надано незначну кількість письмових доказів.
Керуючись ст. ст.141,259,263-265,270,352,354 ЦПК України, суд, -
По цивільній справі ухвалити додаткове рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
СуддяГусарова В.В.