Номер провадження: 22-ц/813/2445/24
Справа № 503/1538/21
Головуючий у першій інстанції Калашнікова Т.О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області

на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Позовна заява мотивована тим, що 08 березня 2021 року службовою особою Кодимського ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 11 травня 2021 року провадження по справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано матеріальної шкоди в загальному розмірі 3360 гривень, яка полягає у понесенні ним витрат на оплату за додаткові надані послуги з транспортування транспортного засобу із спецмайданчику та зберігання автомобіля, а також моральних страждань, оскільки постраждала його ділова репутація; був змінений звичний спосіб його життя, а для відновлення порушених прав позивачеві довелося докладати додаткових зусиль та доводити свою невинуватість у суді, що потребувало багато часу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» N 266/94-ВР від 01.12.1994р. та ст. 1174 ЦК України, просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області з Державного бюджету України на свою користь 3360 гривень матеріальної шкоди та завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 гривень.

Враховуючи незаконне притягнення до відповідальності, виникла необхідність в захисті прав позивача, шляхом подання даного позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року ухвалено позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, - задовольнити частково.

Стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 :

- 3360 (три тисячі триста шістдесят) грн 00 коп. витрат, понесених ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. - в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду мотивоване тим, щовстановлений та документально підтверджений в ході розгляду справи факт закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави суду дійти до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з держави витрат, понесених позивачем внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності є такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року.

Крім того, позивач був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду з даним позовом, і тим самим відновити недоторканність своїх честі і гідності, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи

В апеляційних скаргах Державна казначейська служба України та Головне управління Національної поліції в Одеській області посилаються на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 09.11.2022 по справі №503/1538/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вказує, що у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди відповідно до Закону про порядок відшкодування шкоди.

Головне управління Національної поліції в Одеській області просить скасувати рішення Колимського районного суду Одеської області від 09.11.2022 по справі №503/1538/21 в частині стягнення з держави через Державну казначейську службу -3360 грн витрат, понесених внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення; та - 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. - в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині рішення Колимського районного суду Одеської області від 09.11.2022 залишити без змін.

Зазначає, що 05.2021р. по справі №503/507/21 позивача не притягнуто до адміністративної відповідальності, то судом не встановлено з чого саме випливає моральна шкода та які саме причинно наслідкові дії поліції.

Позиція учасників справи

Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області Левенець А.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та представники Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 11.05.2021 року, що відповідно до відмітки суду набрала законної сили 22.05.2021 року, було закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що недоведеним є той факт, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння за кермом транспортного засобу, що виключає в його діях ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності останній зазнав витрат, понесених ним за надані йому додаткові послуги за зберігання транспортного засобу на спецмайданчику та його транспортування в загальному розмірі 3360 гривень. Ця обставина підтверджується відповідними копіями квитанцій (а.с.8).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вирішення спору по суті позовних вимог

Вирішуючи спір, судом першої інстанції застосовані релевантні норми права.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч.7ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства України, можна зробити висновок, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

Однак, відповідно до ч. 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. А в ч. 7 зазначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а саме зі змісту ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», далі - Закон №266/94-ВР від 01.12.1994р., (із змінами та доповненнями ) однією із підстав для відшкодування завданої громадянинові шкоди - є шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

А право особи на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом №266/94-ВР від 01.12.1994р., виникає у випадках зазначених в ст. 2 цього Закону, зокрема, згідно п.4 ч.1 цієї статті, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР від 01.12.1994р. передбачено відшкодування громадянинові моральної шкоди.

Частинами п`ятою та шостою ст. 4 Закону №266/94-ВР від 01.12.1994р. передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відтак, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07.09.2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22).

Колегія суддів вважає, що враховуючи зазначені норми ЦК України та Закон № 266/94-ВР від 01.12.1994р., суд першої інстанції слушно не прийняв до уваги твердження представників відповідачів, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, так як до позивача не застосовувалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, оскільки суд дійшов правильного висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

За таких обстави, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії працівників Кодимського ВПД № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР від 01.12.1994р., є підставою для відшкодування позивачеві матеріальної та моральної шкоди, оскільки закриття судами справ про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 520/14448/18 (провадження № 61-13986св20).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про законність позовних вимог ОСОБА_1 .

При таких обставинах, в силу норм Бюджетного кодексу України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого КМУ від 15.04.2015р. №215, суми завданої позивачеві матеріальної та моральної шкоди, встановлені судом, належить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що посилання в апеляційних скаргах відповідачів на відсутність судового рішення, яким встановлено неправомірність дій працівників поліції не заслуговує на увагу.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199/18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, суд не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби Українизалишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській областізалишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький