Справа №403/357/23 провадження № 2/403/193/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2024 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Муляві В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2684,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.108). В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.109).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 30 липня 2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 30 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк».
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Факт підписання даної анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 27 липня 2013 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами; розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань).
Укладений між сторонами договір від 27 липня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
До позовної заяви банком також були додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.121-151) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.120), які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.
Крім того, на обгрунтування позовних вимог представником банку була надана копія анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписана ОСОБА_1 26 січня 2021 року, в якій міститься: загальна інформація про відповідача, як клієнта (дата народження, адреса реєстрації, сімейний стан, сукупний місячний дохід та інше); прохання відповідача відкрити йому поточний рахунок/картку у гривні; досягнуту між банком та відповідачем, як клієнтом, угоду про використання простого електронного підпису (а.с.114 - 115).
Зазначена анкета-заява від 26 січня 2021 року не містить жодної інформації про умови кредитування та її належність, як складової, до укладеного між сторонами по справі 27 липня 2013 року договору про надання банківських послуг.
Відомостей про встановлення кредитних лімітів на картковий рахунок відповідача у зазначених вище розмірах виписка по особовому рахунку відповідача не містить.
Як вбачається з наданої представником позивача довідки, в межах укладеного між сторонами кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні картки за № НОМЕР_2 зі строком дії до 10/22, № НОМЕР_3 зі строком дії до 11/24 та № НОМЕР_4 зі строком дії до 02/26 (а.с.103).
Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.
- заборгованість за простроченими відсотками - 5542,00 грн..
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками зазначив у позовній заяві про те, що прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі.
Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 27 липня 2013 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.
З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою.
Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було.
З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач ОСОБА_1 погоджуючись з ними шляхом підписання 27 липня 2013 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем цієї анкети-заяви жодним чином не спростовує даного висновку суду.
Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (27 липня 2013 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (19 серпня 2023 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем 27 липня 2013 року анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Доданий представником позивача до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, в якому вказана дата його підписання відповідачем ОСОБА_1 - 26 січня 2021 року також не є належним в розумінні ст.77 ЦПК України доказом на підтвердження узгодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин сторін) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Як вбачається зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви від 27 липня 2013 року, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки будь-яких відомостей про нього, як невід`ємну складову такого договору, вказана анкета-заява не містить (а.с.113).
Крім того, наданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк» паспорт споживчого кредиту не може бути і доказом ознайомлення відповідача з конкретними, запропонованими саме йому умовами кредитування, на які він погодився, оскільки в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 27 липня 2013 року відсутні відомості про те, який саме тип кредитного продукту (кредитної картки) був обраний відповідачем. Натомість у паспорті споживчого кредиту, в якому одночасно зазначені різні типи кредитного продукту - картки «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «MC World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite», не міститься будь-якого підтвердження того, за якою саме картою відповідачем ОСОБА_1 були обрані умови кредитування.
Судом також враховується, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 27 липня 2013 року, розмір процентної ставки був визначений банком з урахуванням умов кредитування різних карт і становив:
1) в період з 01 серпня 2020 року по 02 січня 2022 року - 3,5%, що відповідає річній процентній ставці 42,00% та умовам кредитного продукту «Універсальна»;
2) в період з 12 січня 2022 року по 11 червня 2023 року - 3,4%, що відповідає річній процентній ставці 40,8% та умовам кредитного продукту «Універсальна Gold».
Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження узгодження банком з відповідачем саме таких умов кредитування, які б поєднували два типи кредитного продукту, суду надано не було.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про запропоновані банком варіанти умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту, яка надається споживачу для ознайомлення, та передує укладенню самого договору про споживчий кредит на обраних споживачем умовах кредитування після проведення банком оцінки кредитоспроможності споживача, тобто передує укладенню самого договору, а тому сам факт підписання відповідачем ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту 26 січня 2021 року без надання банком будь-яких підтверджень про конкретні прийняті відповідачем умови кредитування, не може свідчити про погодження сторонами у письмовому вигляді ціни договору, укладеного між ними 27 липня 2013 року, у формі сплати відповідачем процентів за користування кредитними коштами, їх розміру, порядку нарахування та строків погашення.
Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 , підписавши 26 січня 2021 року паспорт споживчого кредиту, був належним чином повідомлений про умови, що стосуються сплати процентів за користування наданим йому банком споживчим кредитом.
Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем ОСОБА_1 конкретних умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та паспортом споживчого кредиту, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), з урахуванням того, що підписана відповідачем 27 липня 2013 року анкета-заява не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками (простроченими) в сумі 5542,00 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Крім того, судом враховується, що підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту свого порушеного права чи інтересу.
У даній справі на обгрунтування підстав позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів АТ КБ «ПриватБанк» посилався виключно на умови кредитного договору, який, як було встановлено судом, не містить узгоджених сторонами умов щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом з підстав та у розмірі встановленому ч.1 ст.1048 ЦК України позивач не пред`являв, відповідних розрахунків суми боргу за обліковою ставкою Національного банку України суду не надав, внаслідок чого вони не були предметом судового розгляду по суті.
З огляду на викладене, суд не вбачає процесуальних підстав для розширеного тлумачення наведених АТ КБ «ПриватБанк» підстав позову та, як наслідок, самостійного застосування положень ч.1 ст.1048 ЦК України при вирішення даного спору.
Додана представником позивача до позовної заяви копія анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписана ОСОБА_1 26 січня 2021 року, також не може бути належним доказом на підтвердження умов укладеного між сторонами 27 липня 2013 року договору, оскільки в ній міститься лише загальна інформація про відповідача, як клієнта (дата народження, адреса реєстрації, сімейний стан, сукупний місячний дохід та інше); прохання відповідача відкрити йому поточний рахунок/картку у гривні; досягнуту між банком та відповідачем, як клієнтом, угоду про використання простого електронного підпису та відсутня будь-яка інформація про суму кредитного ліміту, процентну ставку за користування кредитом, строк повернення кредитних коштів та інші умови кредитування.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту зазначив в позовній заяві про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.
Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 27 липня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.
На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 27 липня 2013 року позивачем надано розрахунок, який охоплює період з 20 травня 2019 року по 11 червня 2023 року.
Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04 липня .2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим йому кредитом суд оцінює як такий, що має виключно інформаційний характер та відображає проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.
Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що за період з 07 липня 2020 року по 05 грудня 2021 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 1926,85 грн..
Разом з тим, підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 27 липня 2013 року не містить будь-якої інформації про договір страхування кредитного ліміту (зокрема, дату його укладення, строк дії, розмір страхового платежу та порядок його сплати), внаслідок чого зазначений у виписці по рахунку відповідача договір страхування кредитного ліміту не може оцінюватись судом, як складова частина укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору про надання банківських послуг.
З огляду на викладене, враховуючи не надання позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належних та допустимих доказів на підтвердження узгодження між ним та відповідачем ОСОБА_1 як сторонами договору від 27 липня 2013 року умов щодо сплати відповідачем, починаючи з 07 липня 2020 року страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» із визначенням їх розмірів та порядку нарахування, суд приходить до висновку про безпідставність включення банком страхових платежів в розмірі 1926,85 грн. до загальної суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за період з 20 травня 2019 року по 11 червня 2023 року.
Крім того, зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 27 липня 2013 року вбачається, що внесені відповідачем грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення заборгованості по нарахованих (1251,87 грн.) відсотках.
Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 27 липня 2013 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (їх розміру, строків погашення, в тому числі і за рахунок наданого кредиту), що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті процентів за використання кредитного ліміту, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом - 1251,87 грн. (сума погашеної заборгованості за відсотками) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін.
З огляду на викладене, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов`язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві.
Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №156/268/21 від 03 серпня 2022 року, при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи. Проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.
Отже, висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, при відсутності заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову, грунтується саме на дослідженні судом умов укладеного ним з АТ КБ «ПриватБанк» договору від 22 жовтня 2018 року та вимогах закону, а тому не може свідчити про порушення судом обов`язку доказування, передбаченого ст.81 ЦПК України.
Відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 27 липня 2013 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №205/4928/18.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг задоволити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1068 грн. 42 коп. (одна тисяча шістдесят вісім гривень сорок дві копійки).
Найменування сторін:
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя С.Ю.Атаманова