П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Київ

Справа № 359/3759/23

Провадження № 22-ц/824/5848/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 17 липня 2024 року

Повний текст постанови складено 18 липня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Самчук Мариною Валеріївною, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Семенюти О.Ю. 07 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки на квартиру, внесення відповідних записів до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 7 травня 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк» уклав з ОСОБА_1 договір кредиту №030.29-50/342-К, за яким АКБСР «Укрсоцбанк» надав кредит в розмірі 63175 доларів США, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним. В той же день АКБСР «Укрсоцбанк» уклав з ОСОБА_1 іпотечний договір №030.29-50/342-К, за яким з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту ОСОБА_1 передала в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому АКБСР «Укрсоцбанк» був реорганізований шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», який змінив найменування на АТ «Сенс Банк».

Позивач посилається на те, що згідно з п.1.9 та п.2.1.9 іпотечного договору протягом трьох днів після оформлення право власності на квартиру ОСОБА_1 зобов`язалась укласти додаткову угоду до іпотечного договору, в якій змінити опис предмета іпотеки: замість майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру вказати об`єкт нерухомого майна з посиланням на відповідний правовстановлюючий документ. В результаті перевірки заставного майна, проведеної в грудні 2022 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, про те, що ОСОБА_1 оформила право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Однак вона не виконала обов`язок укласти з позивачем додаткову угоду до іпотечного договору.

Тому АТ «Сенс Банк» просить суд визнати за ним право іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених іпотечним договором від 7 травня 2008 року, а також внести записи про обтяження до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позово про визнання недійсним іпотечного договору, виключення відповідних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору, не передбачала такого предмета іпотеки, як майнові права на незакінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна (квартиру, будинок). У зв`язку з цим зміст іпотечного договір №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року суперечить чинному законодавству України.

Крім того, предмет іпотеки, який є істотною умовою вказаного договору, так і залишився не узгодженим. Ця обставина свідчить про недійсність іпотечного договору. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним іпотечний договір №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року, а також виключити записи про обтяження з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області первісний позов акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки на квартиру, внесення відповідних записів до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 предметом іпотеки за іпотечним договором №030.29-50/342-К, укладеним 7 травня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем та зареєстрованим в реєстрі за №4368.

У задоволенні первісного позову в частині інших вимог акціонерному товариству «Сенс Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсним іпотечного договору, виключення відповідних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 гривні 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Самчук М.В. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду в частині задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк», в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити ноче судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, судом не надано оцінки доводам позивача про те, що саме зі сторони позивача не було вчинено жодних дій, направлених на перевірку предмета іпотеки, як це визначено умовами кредитного та іпотечного договорів, не надано оцінки умовам кредитного та іпотечного договору, що виключає повноту судового розгляду.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст.360 ЦПК України, сторони не скористалися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник авдокат Самчук М.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник АТ «Сенс Банк» адвокат Стовбун О.Й., проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Установлено, що 7 травня 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк» уклав з ОСОБА_1 договір кредиту №030.29-50/342-К (а.с.19-21), за яким АКБСР «Укрсоцбанк» надав кредит в розмірі 63175 доларів США з метою інвестування будівництва житла по АДРЕСА_3 , а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним.

В той же день АКБСР «Укрсоцбанк» уклав з ОСОБА_1 іпотечний договір №030.29-50/342-К (а.с.16-18), за яким з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту ОСОБА_1 передала в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 . Протягом трьох днів після оформлення право власності на квартиру ОСОБА_1 зобов`язалась укласти з іпотекодержателем додаткову угоду до іпотечного договору, в якій змінити опис предмета іпотеки: замість майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру вказати об`єкт нерухомого майна з посиланням на відповідний правовстановлюючий документ.

В подальшому АКБСР «Укрсоцбанк» був реорганізований шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», який змінив найменування на АТ «Сенс Банк». Ця обставина підтверджується розділом І статуту АТ «Сенс Банк» (а.с.27-29) та витягом з державного реєстру банків №В/27-0010/103281 від 2 грудня 2022 року (а.с.26).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством частина перша статті 19 Конституції України).

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України в редакції, чинній на день укладення іпотечного договору, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про іпотеку» в редакціях, чинних як на день укладення іпотечного договору, так і на день набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Зі змісту п.1.9 та п.2.1.9 іпотечного договору №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року (а.с.16) вбачається, що на ОСОБА_1 був покладений обов`язок протягом трьох робочих днів після оформлення права власності на квартиру повідомити іпотекодержателя про набуття права власності на цей об`єкт нерухомого майна та укласти додаткову угоду до іпотечного договору зі зміненим описом предмета іпотеки. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335267504 від 12 червня 2023 року (а.с.87-88) вбачається, що 12 березня 2011 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого в той же день за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В той же час, всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач та її представник ОСОБА_2 не подали жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 виконала обов`язки, передбачені п.1.9 та п.2.1.9 іпотечного договору; зокрема, на підтвердження того, що відповідач повідомив АКБСР «Укрсоцбанк» або його правонаступників (АТ «Альфа-Банк», АТ «Сенс Банк») про набуття права власності на спірну квартиру та запропоновував їм укласти додаткову угоду до іпотечного договору зі зміненим описом предмета іпотеки.

Така бездіяльність ОСОБА_1 порушує право позивача як іпотекодержателя. Єдиним належним та ефективним способом захисту права є визнання квартири АДРЕСА_2 предметом іпотеки за іпотечним договором №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року. Адже такі способи захисту права, як зобов`язання іпотекодавця укласти з іпотекодержателем додаткову угоду до іпотечного договору або визнання за іпотекодержателем права іпотеки на нерухоме майно, чинним цивільним та іпотечним законодавством України не передбачено. Зокрема, в змісті Закону України «Про іпотеку» навіть відсутнє словосполучення «право іпотеки», а ЦК України визначає іпотеку виключно як спосіб забезпечення виконання цивільно-правового зобов`язання, а не вид цивільного права.

Очевидно, що після проведення державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 майнові права, що належали відповідачу трансформувались у право власності на цей об`єкт нерухомого майна. В ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» така обставина не визначена підставою для припинення іпотечного договору. Цей висновок суду узгоджується з п.1.9 іпотечного договору №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року (а.с.16 зворот), відповідно до якого набута у власність відповідача квартира продовжує бути предметом іпотеки.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з метою забезпечення юридичної визначеності в іпотечних правовідносинах, які виникли між сторонами, належить визнати квартиру АДРЕСА_2 предметом іпотеки за іпотечним договором №030.29-50/342-К, укладеним 7 травня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за №4368. Вжиття цього заходу кореспондується з принципом «jura novit curia», який полягає у тому, що суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін та право до фактичних обставин спору. Цей принцип систематично застосовується Верховним Судом та узгоджується з практикою застосованою Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Гаріб проти Нідерландів», «Радомілья та інші проти Хорватії» та «Молла Салі проти Греції», яка полягає у тому, що виключно суд відповідальний за юридичну кваліфікацію обставин справи та не пов`язаний правовими аргументами заявників.

При цьому судом першої інстанції зроблений вірний висновок про відмову у задоволенні первісного позову в частині вимоги про застосування іншого способу захисту права АТ «Сенс Банк». Крім того, внесення записів про обтяження до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відноситься до повноважень державних реєстраторів, а не суду.

Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить 3 роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не повідомила іпотекодержателя про оформлення нею права власності на спірну квартиру, ні АКБСР «Укрсоцбанк», ні його правонаступникам (АТ «Альфа-Банк», АТ «Сенс Банк») тривалий час не було відомо про набуття відповідачем права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приєднаної до первісного позову (а.с.12-13), вбачається, що лише 13 грудня 2022 року о 13 годині 33 хвилини АТ «Сенс Банк» вперше дізнався про проведення державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Ця обставина свідчить про те, що на підставі ч.1 ст.261 ЦК України з наступного дня у позивача розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку підлягав закінченню лише 13 грудня 2025 року. Зі штампу, розміщеного на конверті (а.с.33), вбачається, що АТ «Сенс Банк» пред`явив первісний позов 18 квітня 2023 року. За таких обставин доводи ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на пропущення позивачем строку позовної давності, не заслуговують на увагу.

В матеріалах цивільної справи містяться копії листів ПАТ «Укрсоцбанк» №08.305-186/19914 від 7 листопада 2015 року та №17-86/96-2672 від 22 лютого 2017 року (а.с.70, 72), які були надіслані ОСОБА_1 за адресою: кв. АДРЕСА_1 , тобто за місцем розташування спірної квартири. Це обумовлено тим, що вказану адресу відповідач зазначав у своїх запитах, поданих до ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.71), які не містять інформації про набуття іпотекодавцем права власності на квартиру. У зв`язку з тим, що листи ПАТ «Укрсоцбанк» №08.305-186/19914 від 7 листопада 2015 року та №17-86/96-2672 від 22 лютого 2017 року не містять інформацію про обізнаність іпотекодержателя про набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, тобто вказані письмові докази не містять інформацію про обставини, що стосуються предмета доказування, та не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

Відповідно до п.3, 6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносяться: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Встановлено, що станом на день укладення оспорюваного іпотечного договору Закон України «Про іпотеку» не містив імперативну заборону передання майнових прав в іпотеку на нерухоме майно.

Наведене свідчить про те, що зміст іпотечного договору №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року не суперечить вказаному Закону. Та обставина, що ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на день укладення оспорюваного іпотечного договору, не передбачала передання в іпотеку майнових прав на нерухоме майно, не свідчить про наявність вказаної заборони. Адже згідно з п.3 ч.1 ст.3, ч.3 ст.6 та ч.1 ст.627 ЦК України однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає в тому, що сторони вільні в укладенні договору, в узгодженні його істотних умов, можуть врегулювати правовідносини на власний розсуд та відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах не міститься прямої заборони на це.

Крім того, ч.1 ст.177 ЦК України, що була чинною з 1 січня 2004 року, передбачала, що майнові права відносились до об`єктів цивільних прав на рівні з грошами, цінними паперами, результатами робіт, послугами та іншим майном тощо. Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на день укладення оспорюваного іпотечного договору, після завершення будівництва житловий будинок або житлова квартира автоматично залишались предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Аналіз наведених норм цивільного та іпотечного законодавства переконливо свідчить про те, що станом на день укладення іпотечного договору №030.29-50/342-К від 7 травня 2008 року майнові права на квартиру могли бути предметом іпотеки, як і об`єкти незавершеного будівництва або будь-яке інше нерухоме майно, яке повинно було стати власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Як убачається з ч.1 ст.638 ЦК України відсутність згоди сторін щодо істотних умов договору є підставою для визнання такого договору неукладеним, а не для оспорювання його дійсності.

Такий висновок суду узгоджується з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту якого вбачається, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Таким чином, посилання представника позивача ОСОБА_2 на те, що неузгодження сторонами предмета іпотеки є підставою для недійсності іпотечного договору, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 добровільно, на власний розсуд, передала в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 . Дійсність іпотечного договору вона оспорила лише в червні 2023 року, тобто через 15 років після його укладення. Така поведінка відповідача є суперечливою в розумінні римської максими non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, дотримання означеної максими є стандартом добросовісної поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Про наявність в діях ОСОБА_1 ознак зловживання правом свідчить навіть те, що дійсність іпотечного договору вона почала оспорювати тільки після пред`явлення АТ «Сенс Банк» позову про визнання права іпотеки на квартиру відповідача.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самчук М.В. без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги беззадоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самчук Марини Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна