КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року місто Київ

справа №755/9720/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року про зміну способу виконання судового рішення, постановлену під головуванням судді Бусик О.Л., у справі за заявою Державної казначейської служби України про зміну способу виконання судового рішення, заінтересована особа: ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2024 року Державна казначейська служба України звернулася до Печерського районного суду міста Києва з заявою, в якій просила змінити спосіб виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року у справі №755/9720/22-ц, визначивши його шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних від несплаченої суми в розмірі 11589,00 грн., інфляційного збільшення суми моральної шкоди у розмірі 31523,82 грн, а також 496,20 грн сплаченого судового збору.

Заяву обгрунтовувала тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних від несплаченої суми в розмірі 11589,00 грн., інфляційне збільшення суми моральної шкоди у розмірі 31523,82 грн., а також 496,20 грн сплаченого судового збору, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказувала, що Казначейство у законний спосіб не має можливості (підстав) щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат із визначеного судом «рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень» (КПКВК 3504030). Таке списання не відповідатиме бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України, тобто являтиме собою нецільове використання бюджетних коштів (бюджетне правопорушення).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року заяву Державної казначейської служби України про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі №755/9720/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів задоволено.

Змінено спосіб виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року у справі №755/9720/22-ц, визначивши його шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних від несплаченої суми в розмірі 11589,00 грн., інфляційного збільшення суми моральної шкоди у розмірі 31523,82 грн., а також 496,20 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Вказував, що у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду, останній не може змінювати рішення по суті.

Зазначав, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року у справі №755/9720/22-ц набрало законної сили, відповідно це надає позивачу, на користь якого воно було ухвалено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно позивача у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року), а тому з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який встановлює чи змінює спосіб або порядок у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення суду; чи є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Вважає, що заявник незаконно просити суд змінити порядок та спосіб виконання рішення суду і визначити відповідачуі код бюджетної класифікації (КПКВК 3504040) замість коду (КПКВК 3504030), за яким відповідач зобов`язаний виконати рішення Печерського районного суду міста Києва що є неприпустимо з боку відповідача.

10 липня 2024 року від Державної казначейської служби України через систему «Електронний суд» на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 12 липня 2024 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник заявника Державної казначейської служби України в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних від несплаченої суми в розмірі 11589,00 грн., інфляційне збільшення суми моральної шкоди у розмірі 31523,82 грн., а також 496,20 грн сплаченого судового збору, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

ОСОБА_1 надіслав до Державної казначейської служби України заяву про виконання рішення суду від 05 грудня 2022 року разом із оригіналом виконавчого листа у справі №755/9720/22-ц.

Звертаючись до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, Державна казначейська служба України вказувала на те, що у законний спосіб вона не має можливості (підстав) щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат із визначеного судом «рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень» (КПКВК 3504030). Таке списання не відповідатиме бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України, тобто являтиме собою нецільове використання бюджетних коштів (бюджетне правопорушення).

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення.

Підставою для зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми закону вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Зміна способу або порядку виконання може відбуватися у заміні одного заходу примусового виконання судового рішення іншим.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст.16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Стаття 25 БК України передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15квітня 2015 року №215, Казначейство в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03серпня 2011 року №845 (далі - Порядок № 845), цей акт визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пункт 35 Порядку №845 передбачає вичерпний перелік рішень, за якими може бути здійснено безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.

Згідно з пунктом 38 Порядку №845, для безспірного списання коштів державного бюджету (відшкодування шкоди Державою) в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Вищевказаний рахунок дійсно відкритий та у Законах про Державний бюджет на відповідні роки передбачаються бюджетні призначення за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

Зокрема, у Державному бюджеті України на 2024 рік бюджетна програма КПКВК 3504030 передбачає цільове використання коштів винятково для таких видів (напрямів) списання (виплати):

- відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду;

- відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави;

- відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Натомість, Державний бюджет України не передбачає (і ніколи не передбачав) за КПКВК 3504030 асигнувань для виплати інфляційних втрат і трьох процентів річних за «прострочення» виконання рішення суду про відшкодування шкоди державою, а також витрат зі сплати судового збору у цивільній справі.

Стаття 112 БК України визначає, що до повноважень Казначейства належить здійснення контролю за відповідністю платежів взятим бюджетним зобов`язанням та бюджетним асигнуванням.

Згідно зі статтею 119 БК України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів;

бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання коштів).

Відповідно зі статтею 116 БК України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538 цс 19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Аналогічні правові висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року в справі № 211/2832/19 (провадження № 61-9749 св 23).

У постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI).

Пунктом 47 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що Казначейство у законний спосіб не має можливості (підстав) щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат із визначеного судом у рішенні від 05 грудня 2022 року «рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень» (КПКВК 3504030). Таке списання не відповідатиме бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України, тобто являтиме собою нецільове використання бюджетних коштів (бюджетне правопорушення).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви Державної казначейської служби України про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі №755/9720/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на законність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 рокупостановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: