ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Київ

справа № 305/2160/23

провадження № 61-8702св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області у складі судді Дочинця С. І. від 24 січня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Мацунича М. В., від 21 травня 2024 року, і виходив з наступного.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У вересні 2023 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.

2. Свої вимоги державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» мотивувало тим, що внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 , якого рішенням суду поновлено на роботі та якому виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, ДП «Великобичківське ЛМГ», керівником якого був ОСОБА_1 , завдано шкоду у розмірі 118 264 грн. Зазначена шкода спричинена неправомірними діями керівника ДП «Великобичківське ЛМГ» ОСОБА_1

3. З урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути із ОСОБА_1 на користь державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» завдану шкоду у розмірі 118 264 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

4. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 січня

2024 року провадження у справі № 305/2160/23 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

5. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки такий спір є господарсько-правовим і підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 травня 2024 року апеляційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» залишено без задоволення, а ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року - без змін.

7. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки спір стосується відшкодування майнової шкоди, завданої підприємству незаконним звільненням та виплатою поновленому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стосується дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи - керівника юридичної особи. Вказані правовідносини за своєю суттю є господарськими.

Узагальнені доводи касаційної скаргита її рух у суді касаційної інстанції

8. 11 червня 2024 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області

від 24 січня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 21 травня 2024 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

9. Підставою касаційного оскарженнявказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду про застосування норм процесуального права.

10. Згідно з доводами касаційної скарги, відшкодування шкоди у порядку регресу здійснюється у порядку цивільного судочинства. Факт незаконного звільнення працівника встановлений судовим рішенням і свідчить про вину особи, яка була уповноважена на його звільнення.

11. Таким чином, ОСОБА_1 , як службова особа, яка видала накази про звільнення працівників, які у подальшому визнано незаконними та скасовано у судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Цей спір підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 305/2160/23.

13. Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2024 рокусправу

призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області у справі № 305/2278/19 від 19 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

15. Визнано незаконним наказ ДП «Великобичківське лісомисливське господарство» № 339/к від 01 листопада 2019 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 з посади майстра лісу Костилівського лісництва

ДП «Великобичківське лісомисливське господарство».

16. Визнано незаконним наказ ДП «Великобичківське лісомисливське господарство» № 386/к від 12 грудня 2019 року про внесення змін до наказу від 01 листопада 2019 року № 339/к.

17. Поновлено ОСОБА_2 на посаді майстра лісу Костилівського лісництва ДП «Великобичківське лісомисливське господарство».

18. Стягнуто з ДП «Великобичківське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2019 року до 05 березня 2021 року у розмірі

108 264, 00 грн.

19. Стягнуто з ДП «Великобичківське лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

20. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

21. Рішення у частині поновлення ОСОБА_2 на роботі допущено до негайного виконання.

22. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ДП «Великобичківське лісомисливське господарство» залишено без задоволення, а рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року - без змін.

23. Постановою Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справа

№ 305/2278/19 (провадження № 61-2866св22) касаційну скаргу

ДП «Великобичківське лісомисливське господарство» задоволено частково.

24. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області

від 19 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 12 січня 2022 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

25. В іншій частині рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 січня 2022 року залишено без змін.

26. У вересні 2023 року державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

27. Свої вимоги державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» мотивувало тим, що внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 , якого рішенням суду у справі № 305/2278/19 поновлено на роботі та виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, ДП «Великобичківське ЛМГ», керівником якого був ОСОБА_1 , завдано шкоду у розмірі 118 264 грн.

28. З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 118 264 грн.

Позиція Верховного Суду

29. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

30. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

32. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

33. Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що вимоги державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» до колишнього керівника не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

34. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій суд касаційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

35. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

36. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

37. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

38. Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

39. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

40. Пунктом 12 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

41. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

42. Предметом спору у справі, яка переглядається, є відшкодування шкоди, заподіяної державному підприємству, фактично у порядку регресу.

43. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (касаційне провадження № 11-720апп18) викладений правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства.

44. Судами встановлено, що державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству внаслідок незаконного звільнення працівника, якому виплачено 118 264 грн за час вимушеного прогулу.

45. Статтею 237 КЗпП Українипередбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

46. Отже предметом розгляду у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди на підставі статей 134, 237 КЗпП України.

47. Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції послався на нерелевантну практику до спірних правовідносин, зокрема на висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах:

від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження

№ 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20).

48. Так, у справі № 638/15118/16-ц спір виник у зв`язку з неповерненням відповідачем як керівником підприємства автомобіля, наданого йому в користування, чим підприємству заподіяно майнову шкоду.

49. У справі № 910/12217/19 було встановлено факти незаконного нарахування та виплати директору та головному бухгалтеру заробітної плати у загальному розмірі 235 752, 02 грн.

50. Правовідносини у зазначених справах та у цій справі, яка є предметом касаційного перегляду, не є подібними.

51. У справі, яка є предметом касаційного перегляду, предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди відповідно до статті 237 КЗпП України, яка заподіяна роботодавцю у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення з підприємства на користь працівника, незаконно звільненого з роботи за наказом відповідача, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

52. Верховний Суд зазначає, що спори щодо покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язку покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

53. Наведене відповідає усталеній практиці Верховного Суду (постанови

від 22 червня 2019 у справі № 462/8925/14, від 22 січня 2021 року у справі

№ 332/832/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 235/6519/17, від 12 січня 2022 року у справі № 161/10391/21, від 03 травня 2022 року у справі

№ 676/2149/20, від 19 грудня 2022 року у справі № 686/11075/21,

від 22 грудня 2021 року у справі №658/28/21, 08 травня 2024 року у справі

№ 755/13814/21, від 19 червня 2024 року у справі № 755/4855/22).

54. З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

55. Згідно з частинами першою, третьою-четвертою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

56. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

57. Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

58. Оскільки порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права призвело до ухвалення неправильних судових рішень, оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Великобичківське лісомисливське господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» задовольнити.

2. Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 травня

2024 рокускасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович