САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/954/24
Провадження №2/726/209/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г. Й., позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши матеріали цивільної справи №726/954/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Садгірського районного суду м.Чернівці перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягнення аліментів.

В позові зазначає, що вона в період з 29.10.2016 року по 11.04.2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Одразу, коли подружжя почали проживати разом, вони вели спільне господарство та мали спільний сімейних бюджет, однак згодом їхнє сімейне життя стало неможливим.

Причиною розпаду сім`ї стало відчуження ставлення відповідача до неї та до їхнього новонародженого сина, яке виникло в лютому 2018 року. Одразу після того як їх син народився, відповідач почав холодно ставитись до них, не хотів признавати той факт, що в їхньому житті з`явився син, не хотів брати на себе відповідальність щодо його виховання та утримання.

11.04.2019 року за її заявою рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці шлюб між позивачкою та відповідачем - розірвано.

З моменту розпаду сім`ї, їх спільний син проживає з нею за адресою АДРЕСА_1 та перебуває виключно на її утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї від 22.02.2024 року. В даному акті зазначається, що ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні дитини, не піклується про стан його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Не підтримує жодного зв`язку із сином, не спілкується з ним взагалі, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 ЗУ « Про охорону дитинства».

Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не відвідує його ні за місцем його проживання, ні за місцем його навчання. Відповідач жодного разу з лютого 2018 року по теперішній час не відвідав сина. Вищевикладене можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Просить суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2024 року позивачка ОСОБА_1 спрямувала до суду заяву про збільшення позовних вимог.

Зазначає, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 09.04.2019 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зросли, а її матеріальне становище змінилося, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Син проходить довготривале лікування та потребує реабілітації у вигляді масажу та фізіотерапії. Також дитина цього року йде до школи, що потребує додаткових витрат.

Просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на її користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Біла У.М. спрямувала до суду відзив на позов в якому зазначила, що під час перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_4 .

Зазначає, що причиною розпаду сім`ї були різні погляди на життя, в наслідок чого погіршилось відношення. Незважаючи на погіршення стосунків сторін, відповідач відчуває теплі почуття до сина, любить його та бажає брати участь у його вихованні.

Відповідач неодноразово хотів бачитись з сином, однак позивачка перешкоджала в таких побаченнях та не повідомляла актуальне місце проживання.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 вказує, що відповідач не сплачує аліменти, всупереч цьому, не пред`являла виконавчий лист до виконання, внаслідок чого можна зробити висновок, що позивачка не була зацікавлена в тому, щоб з відповідача стягувалися кошти на утримання сина.

Щодо акту обстеження матеріально - побутових умов, зазначає, що даний акт підтверджує проживання дитини з матір`ю, вітчимом та братом, вказує на задовільні умови для розвитку дитини, однак не підтверджує утримання дитини виключно матір`ю.

В листі Служби у справа дітей Чернівецької міської ради №1/553 від 18.03.2024 року щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_4 зазначено, що позивачем не надано документів та доказів, які б підтверджували факт свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 та збільшити розмір стягнення аліментів з 1000 на 3000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліттям.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні надала суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві та просила відмовити в задоволені позовних вимог, адже відповідач бажає брати участі у вихованні сина.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилася, однак спрямувала до суду заяву про розгляд справи без їх участі та повідомила, що позивачка не надала документи, які були б підтвердженням факту свідомого та винного ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також інформації про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання дитини, не надходило, а тому не представляється можливим надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_4 (а.с. 139-140).

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 26 січня 2024 року (а.с.13).

11.04.2019 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 29.06.2016 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №874 - розірвано, що підтверджується рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці по справі №726/267/19 (а.с. 15-18).

Із акту обстеження житлово - побутових умов, який виданий ОСББ «Світанок - 2001» встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

Довідкою закладу дошкільної освіти комбінованого типу №51 «Лелеченя» Чернівецької міської ради від 20.02.2024 року №01-40/19 підтверджується , що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідує заклад дошкільної освіти з 19.08.2021 року по даний час (а.с.21).

З аналізу змісту листа Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 18.03.2024 року №1/553 вбачається, що відсутні підстави для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , так як позивачка не надала достатньо доказів на підтвердження умисного ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав (а.с.25-27).

Виписками - епікризом з історії хвороби №03/707, №03/707, №03/1048, №03/1337 Чернівецької обласної дитячої клінічної лікарні Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації, довідками ЧОДКП та ехоенцефалоскопією ОКНП Обласна дитяча клінічна лікарня м.Чернівці від 14.03.2024 року, 18.04.2024 року та від 23.05.2024 року, випискою із медичної картки амбулаторного хворого №01/1105 підтверджується, що ОСОБА_4 потребує систематичного обстеження та стаціонарного лікування (а.с. 75-81).

Платіжними інструкціями наданими представником відповідача підтверджується, що ОСОБА_3 систематично та добровільно надає матеріальну допомогу ОСОБА_1 (а.с. 89-91).

Характеристикою Ванчиковецької сільської ради Костичанського Старостинського округу №2 Чернівецького району Чернівецької області встановлено, що ОСОБА_3 за час проживання на території села Костичани показав себе з позитивної сторони, працьовитий, доброзичливий, користується повагою серед односельчан (а.с.93).

Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати або батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, як встановлено судом, відповідач намагається брати участь в утриманні та вихованні дитини, що підтверджується платіжними дорученнями про надання матеріальної допомоги та фото таблицями, що підтверджується бажання батька виконувати свої батьківські обов`язки.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про свідоме та винне ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, що підтверджується листом представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Чернівецької міської ради.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню сина ОСОБА_4 - відмовити.

Що стосується позовної вимоги про збільшення розміру стягнення аліментів, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.05.2024 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №726/407/19, який виданий 15.03.2024 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.02.2019 року і до повноліття (а.с.107).

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-3ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статей 182-184 Сімейного кодексу України не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховує факт проживання дитини з матір`ю, матеріальний стан позивачки, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, те що дитина потребує систематичного огляду у лікаря та лікування, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Слід змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача, та сприятиме забезпеченню кращих інтересів дитини.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, стягнення аліментів у зміненому розмірі необхідно розпочати з дня набрання рішенням суду законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.

З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи наведене, ст.51 Конституції України, ст.ст.7,180,182,183,184,191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.3,4,5,6,7,10,11,12,13,17,18,76-81,223,259,263,264,265,268,280-284,288,289,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 гривень, щомісяця, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 гривень в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк