ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/647/24 Справа № 172/491/22 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
УХВАЛА

23 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за адресою його проживання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 992,40 грн.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_1 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її зустрічного позову, відмовивши у задоволенні первісних позовних вимог (а.с. 1-44 т.5).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року призначено у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться по вул. Січеславська Набережна, 17 к. 361 у м. Дніпро, попередивши експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2024 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, - поновлено та призначено до апеляційного розгляду.

22 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, окрім ОСОБА_1 , вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі держави України в будь-яку іншу державу та перетинати із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний кордон держави Україна, до закінчення розгляду цивільної справи №172/491/22 по суті в Дніпровському апеляційному суді. Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обгтунтовує посиланням ОСОБА_2 , під час телефонної розмови, на наявність у нього наміру вивезти неповнолітню дочку ОСОБА_4 за кордон на невизначений термін, що перешкоджатиме проведенню експертизи та виконанню можливого рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виїзду дитини за межі України, ОСОБА_1 посилається лише на те, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 погрожує вивезти доньку за кордон, однак жодних доказів цьому не надає, про наявність таких доказів у заяві не зазначає.

Спір щодо місця проживання дитини сам по собі не є безумовною підставою для вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони дитині виїжджати за межі території України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

У цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження, в порядку передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як способу забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21(провадження №61-15886сво2), зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі забезпечення позову шляхом заборони вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі держави Україна - є неспівмірним та безпідставним, тому у задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 260, 261 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова