Справа № 305/561/24
Провадження по справі № 2/305/355/24
РІШЕННЯ
16.07.2024. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Вербещука В.А.
за участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася в суд з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист прав споживачів.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_6 від 29.02.2024 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28.03.2024. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
12.03.2024, представник відповідача, Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 надіслав до суду відзив на позов.
У відзиві ПАТ КБ "Укргазбанк" позов не визнає у повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , як вкладник (далі - Вкладник), підписав з АБ «УКРГАЗБАНК» як банком (далі - Банк), Заяву-Договір (депозитний договір) №023/10/20/0280 від 13.10.2020 стосовно розміщення на вкладний (депозитний) рахунок в банку грошових коштів в сумі 200000,00 грн. Вказаний договір укладений у відповідності до типової форми депозитного договору АБ «УКРГАЗБАНК», затвердженої уповноваженими органами Банку та діючої у вказаний період. Одночасно ОСОБА_4 в письмовій формі під підпис було надано довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно п.1.2 цієї заяви-договору підписанням вказаної заяви-договору ОСОБА_4 акцептував публічну оферту Банку на приєднання до Правил відкриття та
обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками
ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ
Крім того, 26.03.2024, представник позивача, ОСОБА_1 надіслав через систему "Електронний суд" заяву про витребування доказів.
28.03.2024, представник відповідача, Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 надіслав через систему "Електронний суд" заперечення на клопотання щодо витребування доказів.
03.04.2024 представник відповідача, Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 надіслав через систему "Електронний суд" пояснення з приводу заяви ОСОБА_3 про зменшення позовних вимог.
24.04.2024, представник відповідача, Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 надіслав до суду заяву на виконання ухвали суду про витребування доказів.
11.06.2024, представник позивача, ОСОБА_1 надіслав через систему "Електронний суд" заяву про виклик свідка.
Ухвалою суду від 13.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача, адвоката Шевченка К.Т. про виклик свідків. Відмовлено у задоволенні заяви предстваника відповідача ОСОБА_2 про виклик свідка ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 13.06.2024 закрито підготовче провадження по справі. Справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася. 09.04.2024 надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та за участі її представника адвоката, ОСОБА_1 .
Представник позивача, адвокат Шевченко К.Т., у судовому засіданні в режимі відеоконференції зменшені позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та заяві про зменшення позовних вимог. На задоволенні зменшених позовних вимог наполягає.
Представник відповідача, ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції зменшені позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Просить відмовити у задоволенні зменшених позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом вставлено наступне.
Позивач ОСОБА_10 та ОСОБА_4 проживали у зареєстрованому шлюбі, який між ними було укладено 31 жовня 2015 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області за актовим записом №61, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 від 31.10.2015.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер чоловік позивачки ОСОБА_4 у віці 37 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 від 13.03.2021.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне йому майно.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12 липня 2023 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М по спадковій справі №4/2021, зареєстрованого в реєстрі за №819, ОСОБА_3 являється спадкоємцем 1/2 частини майна, яке належало на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається, в тому числі, з грошових коштів, які знаходяться в АБ «Укргазбанк», а саме на 1/2 частки у праві власності на грошові на рахунках: № НОМЕР_1 від 12.04.2019 із залишком коштів 2454 грн. 45 коп.; № НОМЕР_1 від 09.05.2021 із залишком коштів 0 грн.; № НОМЕР_2 від 13.10.2020 із залишком коштів 200000 грн.
У відповідності до свідоцтва про право власності виданого 12 липня 2023 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. по спадковій справі №4/2021, зареєстрованого в реєстрі за №818, ОСОБА_3 є тим з подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_4 і їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, складається з грошових коштів, які знаходяться на рахунках в АБ «Укргазбанк» з відповідними відсотками: № НОМЕР_1 від 12.04.2019 із залишком коштів 2454 грн. 45 коп.; № НОМЕР_1 від 09.05.2021 із залишком коштів 0 грн.; № НОМЕР_2 від 13.10.2020 із залишком коштів 200000 грн.
У позовній заяві та заяві, позивачка посилається на те, що ПАТ АБ "Укргазбанк" повернув належну їй частину тіла депозиту її померлого чоловіка однак не виплатив відсотків, що мали бути нараховані на такий вклад.
Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності тасправедливості.
Згідно до статей 628-629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Судом встановлено, що при укладанні дипозитного договору, вкладник ОСОБА_4 своїми власноручним підписом на Заяві-договору акцептував публічну оферту Банку на приєднання до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ "Укргазбанк" що діяли з 04.06.2020, з умовами яких він ознайомлений та погоджується.
Також судом встановлено, що 13.10.2020, тобто, в день оформлення вказаного депозитного договору вкладник ОСОБА_4 одночасно подав до ПАТ АБ "Укргазбанк" заяву про повернення йому 13 жовтня 2021 року депозитних коштів в сумі 200000,00 грн., шляхом видачі готівкою через касу Банку або шляхом перерахування на його поточний (картковий) рахунок, тобто, висловив свою відмову від автопролонгації депозитного договору, що стверджується копією заяви ОСОБА_4 про повернення кредиту від 13.10.2020, яка надана представником відповідача до відзиву на позов.
13.10.2021, тобто, після спливу строку депозитного договору №023/10/20/0280 від 13.10.2020, в силу наявності заяви ОСОБА_4 від 13.10.2020 про повернення йому депозитних коштів саме 13.10.2021, що свідчила про його відмову від автопролонгації депозитного договору, ПАТ АБ "Укргазбанк" повернув грошові кошти в сумі 200000,00 грн. з вкладного рахунку на поточний рахунок ОСОБА_4 , що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_4 . Як наслідок, у зв`язку з припиненням дії депозитного договору, нарахування відсотків на вказані кошти на умовах депозитного договору (8,95% річних) з 13.10.2021 припинилося.
Вказані обставини не заперечується позивачем та її представником.
У заяві про зменшення позовних вимог, представник позивача, адвокат Шевченко К.Т. посилається на те, що кошти в сумі 5931 грн. незаконно були зняті з рахунку покійного чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Враховуючи, що ОСОБА_3 належить 3/4 від всіх коштів її покійного чоловіка, що знаходилися в ПАТ АБ "Укргазбанк", тому сума відсотків, що підлягає до стягнення з відповідача становить 4448,25 гривень.
Згідно пунктів 1.10.8. та 1.10.9. Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ "Укргазбанк" (надалі Правила)поточний рахунок, картковий рахунок/Субрахунок закриваються, зокрема, у разі смерті Клієнта за зверненням спадкоємця.
Відповідно до п.п.3.1.3.11. п.3.1.3 розділу 3 «Обслуговування карткових рахунків. 3.1. Права та обов`язки сторін» вказаних Правил, Банк має право у разі надходження до Банку відомостей про смерть Клієнта здійснювати Блокування всіх Карток за укладеним Договором, а також відключення Клієнта від Системи ДБО та від Продукту SMSbanking.
Згідно п. 1.8.7. розділу 1.8 «Відповідальність сторін» Правил, до моменту повідомлення Держателем про Втрату Картки ризик збитків від здійснення операцій з її використанням та відповідальність несе Клієнт, а з часу повідомлення Держателем ризик збитків від здійснення операцій за такою Карткою несе Банк. Відшкодування збитків від здійснення операцій з використанням Втраченої Картки Банк здійснює виключно за наявності належних доказів щодо того, що Банку надана інформація про Втрату Картки та такі збитки не є наслідком порушення Клієнтом порядку використання Картки, визначеним цими Правилами.
У відповідності до п. 1.8.14. розділу 1.8 «Відповідальність сторін» Правил, Банк не несе відповідальності, зокрема, за: 1.8.14.1. наслідки несвоєчасного повідомлення Клієнтом Банку про Втрату Картки та/ або Номера мобільного телефону (основного або додаткового); 1.8.14.4. конфліктні ситуації, що виникають поза межами його контролю; 1.8.14.6. виконання операцій, в тому числі списання коштів з Рахунку/Субрахунку Клієнта у разі здійснення платежів в Системі ДБО засобами Мобільного банкінгу/Інтернетбанкінгу, якщо Електронний документ на таке списання створений та підтверджений у спосіб, визначений цими Правилами.
Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.обов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).
У відповідності до ст.1 Закону України від 05.04.2001 №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_3 , як спадкоємець, зобов`язана була офіційно повідомити ПАТ АБ "Укргазбанк" про смерть свого чоловіка ОСОБА_4 , надати копію відповідного документу на підтвердження факту смерті та надати до Банку платіжну картку, на яку перераховувались відсотки за вкладом, або ж повідомити про втрату (викрадення) такої картки невідомими особами чи конкретною особою, що слугувало б законною підставою для блокування операцій по рахунку та для блокування платіжної картки померлого. Позивачкою та її представником не надано жодних доказів того, що такі дії були вчинені.
Аналізуючи надані сторонами докази, суд погоджується зі стороною відповідача, щоу Банку не було жодних правових підстав блокувати трансакції, що проводились з використанням платіжної картки померлого ОСОБА_4 в період з 12.03.2021 по 05.07.2021, так як ці трансакції були коректними (використання дійсної платіжної картки, правильне введення ПІН-коду, правильне введення реквізитів платіжної картки), а інформація про смерть ОСОБА_4 на той момент до Банку ще не поступила.
На підставі наведеного, суд вважає, що ПАТ АБ "Укргазбанк" позбавлений обов`язку сплати позивачу ОСОБА_3 , як спадкоємцю померлого ОСОБА_4 , відсотки у відповідній частці, що були зняті з рахунку померлого після його смерті з використанням його платіжної картки.
Заявляючи вимоги про стягнення пені, позивачка посилається на частину п`яту статті десятої Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Частиною другою статті 1230 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.
Суд вважає, що ОСОБА_3 , як спадкоємець, не успадкувала права на стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки спадкодавцю ОСОБА_4 , за життя не було присуджено до стягнення неустойку за неналежне виконання ПАТ АБ "Укргазбанк" умов депозитного договору.
Відтак, виходячи зі змісту положень частини другої статті 1230 ЦК України, до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вкладником ПАТ АБ "Укргазанк" (споживачем послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів») був спадкодавець ОСОБА_4 , позивачка не успадкувала права на стягнення штрафних санкцій (пені), оскільки такого права за життя не набувв спадкодавець.
Отже, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з Банку на її користь пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст.23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов`язальним правом, отже вони не передбачають стягнення моральної шкоди.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Згідно з ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відшкодування моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення
Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституційним Судом неконституційними.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.
Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК України "Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду", зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювача шкоди.
Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести Позивач.
Наявність причинного зв`язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначити суб`єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою.
Таким чином, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є чотири вищеописані складові (за винятками, встановленими чинним законодавством України).
Відповідно до абз.2 ч.3 ст 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження її страждань та причинного зв`язку між діями Банка і переживаннями позивача не було надано суду жодних доказів. В позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення її прав, передбачених ЗУ "Про захист прав споживачів", внаслідок невиплати відповідачем їй як спадкоємцю відсотків за депозитними договором укладеним між ПАТ АБ "Укргазбанк" та спадкодавем ОСОБА_4 .
У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Позивач при зверненні з позовом до суду в порядку ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» була звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по вказаній справі за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_10 , мешканка АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 26 липня 2024 року.

Головуюча: М.О. Марусяк