ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року

м. Київ

справа № 201/11316/21

провадження № 61-4123св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Дніпровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності у порядку спадкування.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя, а саме 09 березня 2021 року, ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчений заповіт, згідно з яким заповіла їй усе належне їй майно.

Вказувала на те, що вона в установлений законом шестимісячний строк звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у зв`язку із ненаданням оригіналів документів та повідомлено, що ОСОБА_2 також подала заяву про прийняття спадщини.

Зазначала, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала такої допомоги за станом здоров`я, а тому не має права на спадкування.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею право власності на квартиру, загальною площею 58,3 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2022 року, ухваленим у складі судді Федоріщева С. С., позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 58,3 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому вважав, що право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 , у в порядку спадкування за заповітом.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2022 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вказана квартира не могла входити до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не описав, хто поклав обов`язок на ОСОБА_2 надавати допомогу спадкодавцю ОСОБА_3 та яким чином вона ухилялась від надання такої допомоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У березні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: статтю 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 1223, 1224 ЦК України, та порушив норми процесуального права, а саме: частину третю статті 53 та статті 76, 89 ЦПК України.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що доводи представника Дніпровської міської ради, що вона саме міська рада є власником спірної квартири, є недоведеними, оскільки відповідь Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 24 серпня 2023 року, в якій зазначається, що станом на 31 грудня 2012 року балансова належність багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 ) за місцевою радою на підставі рішення виконкому № 438 від 24 квітня 1990 року, про що видане реєстраційне посвідчення від 08 червня 1992 року та зроблено запис в реєстрову книгу за № 20 за реєстровим № 864, не доводить належність спірної квартири місцевій раді.

Крім того, на підтвердження доводів апеляційної скарги, Дніпровська міська рада надала суду апеляційної інстанції також довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 11 серпня 2023 року, в якій зазначені такі особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаний як уповноважений власник; та ОСОБА_3 , зареєстрована у квартирі з 09 червня 1978 року, зазначена як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд зазначену в довідці особу - ОСОБА_4 до розгляду в цій справі не залучив, а також не з`ясував, чи вплине прийняття оскаржуваної постанови на права та обов`язки ОСОБА_4 , який зазначений власником спірної квартири.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_3 за життя розпочала процедуру приватизації спірної квартири, але не завершила у зв`язку зі смертю, а тому до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири.

Підставами касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 524/3501/20 (провадження № 61-8394св21) від 01 листопада 2023 року у справі № 183/80/21 (провадження № 61-11714св23).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2024 року представник Дніпровської міської ради подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відзив мотивований тим, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у порядку, передбаченому законодавством України, тобто до складу спадщини входять виключно ті права спадкодавця, які належали йому на момент смерті.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Житловий будинок АДРЕСА_3 є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Дніпровська міська рада не передавала жодним особами квартиру АДРЕСА_4 у вказаному будинку у порядку приватизації.

Станом на 31 грудня 2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , за жодною особою не проводилась.

Записів щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на зазначену квартиру Державний реєстр прав власності не містить.

Державна реєстрація права власності на вказану квартиру проведена лише за ОСОБА_1 27 липня 2022 року на підставі рішення суду від 18 січня 2022 року у цій справі. Надалі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2022 року відчужила спірну квартиру ОСОБА_4 .

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, остання не надала доказів на підтвердження заявлених нею вимог позовної заяви щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Посилання ОСОБА_1 на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» також є необґрунтованим, оскільки не відноситься до предмета розгляду цієї справи.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина.

ОСОБА_3 з 1978 року була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя, а саме 09 березня 2021 року, ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений нотаріально, згідно з яким заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, ОСОБА_1

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , на підставі якої заведено спадкову справу, відповідно до реєстру за № 68469141 та у нотаріуса за № 909/2021.

23 листопада 2021 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_2 .

Державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із ненаданням оригіналів документів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції, установивши, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дійшов правильного висновку про те, що вказана квартира не могла входити до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 .

Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 за життя розпочала процедуру приватизації спірної квартири, алене завершила у зв`язку зі смертю, а тому до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири, колегія суддів виходить із такого.

За змістом статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

У матеріалах справи, яка переглядається, наявна ксерокопія заяви ОСОБА_3 від 30 квітня 2021 року, яка адресована Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про передачу їй у приватну власність спірної квартири (а. с. 29).

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру (див. постанови Верховного Суду України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13 та Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 752/10477/15-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 554/8856/17).

Отже обов`язковою умовою переходу права вимоги до спадкоємців, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою (див. постанови Верховного Суду від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20, від 01 листопада 2023 року у справі № 183/80/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки позивачка не заявляла вимог про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації, безпідставним є посилання у касаційній скарзі на незастосування судом положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Інші доводи касаційної скарги, зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом який обґрунтовано їх спростував.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник