Справа № 201/7903/23
Провадження № 2/201/3276/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 15 вересня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відповідний актовий запис №668. Від шлюбу сторони мають спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відповідний актовий запис №449, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження зареєстроване Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Спочатку сімейне життя у сторін складалось добре, однак поступово шлюбні відносини між ними погіршувались. Сумісне життя з відповідачем не склалось з причини несумісності характерів, різних поглядів на життя, на подружні відносини, що спричинило втрату почуття любові одне до одного та призвело до розпаду сім`ї. Внаслідок чого шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть, з січня 2022 року він з відповідачем не проживає як одна родина, оскільки відповідач проживає окремо від нього та їх неповнолітніх дітей з січня 2022 року. Відповідач жодним чином не приймає участі ані в матеріальному забезпеченні дітей, а також в їх вихованні. Діти вже звикли жити разом з позивачем, оскільки він створив для дітей комфортні умови для навчання, розвитку та діти перебувають під опікою та наглядом батька, який ставиться до них з любов`ю та повагою, в той час як відповідача доля дітей не цікавить, вона самоусунулася від виконання батьківських обовязків. З січня 2022 р. діти проживають разом з ним, він самостійно їх виховує та утримує, без участі відповідача, вони не бажають змінювати в своєму житті умови життя, їх влаштовує жити разом з батьком, про що вони повідомили свою мати. Отже на момент розгляду справи між батьками та дітьми було досягнуто певної домовленості щодо місця проживання дітей, що відповідає їх інтересам, забезпечує їх духовний розвиток, та всі потреби. З моменту коли доньки стали жити разом з позивачем, доньки жодного разу не ночували у відповідача, мотивуючи це тим, що від відповідача на них відбувається психологічний тиск, а тому вони не можуть спілкуватися з відповідачем, яка постійно їх принижує, піднімає голос, спілкується в грубій формі та неодноразово намагалася вдарити дітей. Він же побудував з доньками відносини як рівні люди, взамолюбові, поваги один до одного, між ними стосунки як між дорослими людьми і тому доньки обрали своїм місцем проживання жити з батьком. За рік відповідач жодного разу не навідувала дітей та не спілкувалася з ними по телефону, участі у їх матеріальному забезпеченні взагалі не приймає, лише висловлює обіцянки допомагати в майбутньому.

Вказані обставини стали причиною звернення позивачем до суду з даним позовом, в якому він, з урахуванням останніх уточнень, посить суд розірвати шлюб між ними та після розірвання шлюбу, дитину залишити проживати разом з ним, оскільки він самостійно її виховує та утримує.

Ухвалою суду від 11 липня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач надіслала на адресу суду відзив на позов, в якому не заперечувала щодо розірвання шлюбу, але не погоджується з тими обставинами та підставами, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо залишення дітей проживати разом з ним, оскільки відповідач не цікавитсья їх життям, не приймає участі в вихованні та утриманні, усунулася від виконання батьківських обовязків. Відповідач пояснює свою поведінку тим, що осікільки вона народжувала дітей, то всі обов`язки щодо дітей вона вже виконала і позивач повинен не лише утримувати та забезпечувати дітей без її участі, а також утримувати і її, забезпечуючи їй як матері дітей, умови життя, які вона вибагає. При цьому погоджується з тим, що дійсно діти живуть з позивачем з січня 2022 року, він повністю самостійно забезпечує дітей в їх потребах, самостійно їх виховує, утримує, вона не працює, оскільки не повинна цього робити, перебуває в відносинах з іншими чоловіками, тому як позивач не може забезпечити їй той рівень життя, до якого вона прагне і якого заслуговує. У разі, якщо її матеріальне становивще зміниться на краще, вона має намір повернути дітей жити разом з нею, в даних обставинах вважає, що з батьком дітям на даний момент краще. Оскільки вона не має можливості з`явитись до суду, тому просить розглядати справу за її відсутністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відповідний актовий запис №668. Від шлюбу сторони мають спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відповідний актовий запис №449, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження зареєстроване Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відповідний актовий запис №449, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження зареєстроване Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб вбачається, що позивач є приватним підприємцем.

Під час розгляду справи встановлено, що дійсно непорозуміння в стосунках між позивачем та відповідачем стали виникати, зокрема з причин виховання та розвитку дітей, а також щодо непорозуміння стосовно обов`язків подружжя в сім`ї.

В січні 2022 року відповідач повідомила позивачу, що він не достатньо її забезпечує матеріально, а тому вона має намір шукати собі іншого чоловіка, який міг би створити їй той рівень достатку та комфорту, якого вона бажає. При цьому діти залишаться жити разом з ним, оскільки вона всі свої обовязки, за її думкою, виконала тим, що їх народила. Далі виховувати та утримувати, забезпечувати дітей та ставити їх на ноги, це вже обов`язок батька, який повинен виконувати позивач. В січні 2022 р. відповідач покинула позивача та діти залишилися жити з батьком, який з того часу їх самостійно виховує та утримує матеріально. Фактично з січня 2022 року сторони не підтримують стосунки, відповідач не цікавиться дітьми та не надає будь-яких коштів на їх утримання.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають продовжувати шлюбні відносини, відповідач не заперечує проти задоволення позову та фактично не має заперечень, що після розвірвання шлюбу двоє їх неповнолітніх дітей залишаться проживати з батьком, оскільки вона не має можливості їх утримувати та виховувати через свої життєві обставини.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, що ухвалена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про місце проживання дітей через те, що діти на час розгляду справи вже тривалий час проживають з батьком, який самостійно виховує та утримує їх, такі умови вже існували на час звернення до суду з позовом, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу та залишення дітей проживати разом з батьком не суперечить вимогам законодавства України та не порушує будь-яких інтересів,в тому числі інтересів дитини.

Тому, беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Щодо залишення проживання дітей з батьком, суд з`ясував, що у даному випадку, спір між сторонами з приводу місця проживання дитини після розірвання шлюбу відсутній, тому як відповідач лише не погоджується з аргументацією позову та його обгрунтовуванням, а тому суд може вирішити питання про залишення проживання дітей разом з батьком, який вже тривалий час їх самостійно виховує та утримує без участі матері дітей, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, як це підтверджується судовою практикою.

Так, у Постанові від 15.01.2020 р. у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо тогоз ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти,суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання провизначення місця проживання дитини.

Нормами ст. 11 ч. 3 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст.33 Конституції України. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Місцем проживання дитини до 14 років є місце проживання батьків або одного з них, з ким вонапроживає. При цьому, до 10 років місце проживання дитини визначається за згодою батьків, а після 10 років - за спільною згодою батьків і дитини. Після 14 років дитина має право самостійно визначати своє місце проживання. При цьому під місцем проживання слід розуміти будь-яке житло, в якому постійно або тимчасово є змога проживати.Питання визначення місця проживання дитини, має дещо ширше розуміння ніж просто визначення місця проживання дитини як конкретної адреси.Мова у таких спорах йде про те, з ким з батьків буде проживати в подальшому дитиназ точки зору здійснення безпосередньогощоденного догляду та виховання. Сімейне законодавство регламентує рівність прав і обов`язків батька та матері щодо дитини. Найпростішим варіантом визначення питання місця проживання дитини є досягнення домовленостей між батьком та матір`ю про місце її проживання. Вказанадомовленість може бути досягнута усно,або закріплена письмовошляхом укладення відповідного договору. Якщо сторони не можуть між собою дійти згоди щодо місця проживання дитини, допомогти у вирішенні зазначеного питання мають органи опіки та піклування.

Тому, враховуючи всі обставини у сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, беручи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, суд може залишити проживати дитину за місцем її теперішнього проживанняразом з батьком, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому таке вирішення цього питання не позбавляє будь-кого з обох батьків права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а той з батьків, з яким проживає дитина,не має права чинити перешкод другому з батьків, який не проживає з ними, у здійсненні батьківських прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.ст.13,81,83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, яке подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

У даному випадку матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами про місце проживання дітей, а тому суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Як зазначено вище, сторони мають спільних неповнолтніх доньок, які фактично проживають разом з батьком з січня 2022 р., що встановлено в ході розгляду справи та було визнано відповідачем. Відповідач визнала вимоги позивача та не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення їх спільних дітей проживати разом з батьком після розірвання шлюбу.

Враховуючи те, що діти після припинення фактичних сімейних стосунків залишилась проживати разом з батьком, який самостійно їх утримує, опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається їх вихованням та зміг створити належні умови проживання для дітей, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача у заявлений ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відповідний актовий запис №668 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, дітей сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з січня 2022 року самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей без участі матері.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев