Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №445/2299/23

Провадження № 2/943/263/2024

11 липня 2024 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі представника позивача Филипіва Т.І.

представника відповідача Фединишина В.Я.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в особі представника ФИЛИПІВ Тараса Ігоровича до ОСОБА_6 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и в :

Адвокат Филипів Т.І. в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 18.07.2021 року приблизно о 01:30 год. на автодорозі «Північний об`їзд м. Львів» 3 км +400 м, поблизу с. Бірки Яворівського району автомобіль марки «Honda Stream» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався проїзною частиною автодороги поза межами пішохідного переходу, на неосвітленій ділянці дороги. Внаслідок пригоди пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований в КНП ЛШМД. В подальшому, внаслідок цієї ДТП ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер, перебуваючи в лікарні. Із висновку судово-медичної експертизи від 27.08.2021 № 124/2021 у смерть ОСОБА_10 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних переломів кісток з ушкодженням внутрішніх органів, котра ускладнилася набряком-набуханням речовини головного мозку та призвела до поліорганної недостатності. За фактом вказаної ДТП Яворівським РВП ГУ НП України у Львівській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000434 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. В подальшому, Постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області лейтенанта поліції Бойко Д.Є. від 28 серпня 2023 року дане кримінальне провадження, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Позивачка ОСОБА_7 є матір`ю загиблого, якій у зв`язку зі смертю сина спричинено значну моральну шкоду. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як водія транспортного засобу «Honda Stream», була застрахована в ТДВ "СК "ГАРДІАН" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5153734. Ліміт відповідальності за даним полісом на одного потерпілого становить двісті шістдесят тисяч грн.. Законодавцем визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник- особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Статтею 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальника. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика. Однак, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Позивачка важко переживає смерть єдиного сина, її страждання полягають у емоційній напрузі, дискомфорті, погіршенні стану психічного здоров`я через щоденні думки і спогади, негативні переживання та спогади, емоційні реакції при згадуванні про трагічну подію, почуття образи і обурення, пригнічення, порушення сну, пасивність. Тому просить стягнути з відповідачів в користь позивачки моральну (немайнову) шкоду у сумі 1 500 000,00 грн та витрати на поховання сина та спорудження надгробного пам`ятника, які становлять 492 368,00 грн..

Представник позивачки адвокат Филипів Т.І., в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить такі задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 , його представник адвокат Фединишин В.Я. проти позовних вимог заперечили, представник показав, що невинуватість його клієнта доведена і результатом експертизи і постановою про закриття кримінального провадження, причиною настання ДТП були обставини, при яких водій був позбавлений можливості екстреного гальмування та можливості запобігти зіткненню. В даному випадку була присутня непереборна сила (, пізня година, погана видимість, відсутнє освітлення на даній ділянці дороги), яка призвела до нещасного випадку. В частині відшкодування витрат на поховання та спорудження пам`ятника, відмовити повністю. В показах посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» Поліщук О. в судове засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника, відзив на позов, де просила відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог до страхової компанії, посилаючись на обставини, викладені у даному відзиві.

Вислухавши представників сторін, відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи учасників справи, викладені у відзиві на позов, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2021 року, близько 01:30 години, на автодорозі поблизу с. Бірки автомобіль чарки «Honda Stream», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався проїзною частиною поза межами пішохідного переходу, по неосвітленій частині автодороги, внаслідок чого останній помер в лікарні.

За фактом вказаної ДТП Яворівським РВП ГУ НП України у Львівській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000434 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.

Постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області лейтенантом поліції Бойко Д.С. від 23.08.2023 року встановлено, що пішохід ОСОБА_11 рухався проїзною частиною автодороги в 01.30 год, поза межами пішохідного переходу по неосвітленій частині автодороги. Відповідно до токсикологічного дослідження у крові потерпілого виявлено етанол в концентрації 1.80% в крові та 2.84% в сечі, що відповідає середньому ступеню сп`яніння.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням його у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, про що слідчим 28 серпня 2023 року було винесено відповідну постанову.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як водія транспортного засобу «Honda Stream», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ "СК "ГАРДІАН", згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР5153734.

Ліміт відповідальності за полісом № АР5153734 на одного потерпілого становить 260 000,00 грн, шкоду майну - 130 000, грн, франшиза - 0,00 грн.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-ІV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження М 14-17бцс18),у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-2б405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження М 61-1990бсв21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика.

Однак, згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, особі, яка понесла такі витрати.

Позивач зверталась 13.08.2021 року до ТДВ «СК «Гардіан» із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування: 72 000,00 грн - моральна шкода; 37 960,00 грн - витрат на поховання; З0 399, 73 грн - витрат на лікування. Однак, оскільки позивачем не було надано документів на підтвердження понесених витрат на поховання, а також постанову про закриття кримінального провадження, вказані витрати не були відшкодовані.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 , його представник ствердили, що не потребує доведеності зі сторони відповідача того факту, який зазначений у висновку авто технічної експертизи від 26.12.2022 року № 138-21/2495-2496 та у висновку судової авто технічної експертизи від 19.08.2021 року №СЕ-19/114-21/14109-ІТ про те, що відповідач був позбавлений технічної можливості зупинити автомобіль до місця наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Дану ситуацію трактують як непереборну силу з надзвичайними, невідворотними даних умов події, які мають зовнішній характер. Юридичні факти, що частково звільняють володільця джерела підвищеної небезпеки від відшкодування збитків - груба необережність потерпілого та майновий стан заподіювача шкоди (дії, якими навмисно створено та реалізовано аварійну ситуацію. Здебільшого причиною таких дій потерпілого є сильне алкогольне чи наркотичне сп`яніння або психічний стан (наприклад, викликаний сильною душевною травмою). При цьому звільнення від відповідальності заподіювача шкоди повинно відбуватися незалежно від мотивів умисної поведінки потерпілого (стаття 1193 ЦК України).

Також постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП України у Львівській області лейтенантом поліції Бойко Д.С. від 23.08.2023 року встановлено, що пішохід ОСОБА_11 рухався проїзною частиною автодороги в 01.30 год, поза межами пішохідного переходу по неосвітленій частині автодороги. Кримінальне провадження щодо відповідача за обвинуваченням його у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Суд критично ставиться до таких тверджень сторони відповідача. Так, судом встановлено, що ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння, ділянка дороги де відбулася ДТП не було освічена, сама подія відбулася в темну пору доби. З показів відповідача, під час руху, його засліпило світло фар машини, яка рухалася на зустріч, тому потерпілого побачив лише за 10 метрів. Суд враховує те, що світло фар зустрічної машини засліпило також і пішохода, тому не вбачає в діях такого грубої необережності.

Щодо посилань відповідача на відшкодування витрат за спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 420 368,00 гривень завищені, не підтверджені належними та допустимими доказами, не долучено фото вже спорудженого та встановленого пам`ятника, та такі, що не відповідають критерію розумності та співмірності витрат, оскільки з отриманої з інтернет-джерел інформації, середні витрати на пам`ятник у Львівській області значно нижчі.

Такі твердження також критично приймаються судом, оскільки позивачем надано суду оригінал договору купівлі- продажу № 223Л-22 від 15.11.2022 року.

З п.3 договору вбачається, що вартість товару за договором складає 492 368,00 гривень.

Позивачем додано в підтвердження проплати за товар, згідно вказаного договору, товарний чек ФОП ОСОБА_12 б/н від 15.11.2022 на суму 360 000,00 грн (забезпечувальний платіж за пам`ятник) та товарний чек ФОП ОСОБА_13 б/н від 12.07.2023 на суму 123 493, 00 грн (доплата за пам`ятник). Чеки з підписами продавця та проставленими печатками, сумніву у достовірності таких у суду немає. Також позивачем надано фотографії пам`ятника.

Відповідач, не погоджуючись з сумою вартості пам`ятника, не подав клопотання про призначення експертизи чи іншого клопотання щодо визначення вартості пам`ятника.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 1500 000,00 гривень ( 72000,00 грн - з Страхової компанії та 1428 000,00 грн з ОСОБА_3 ).

Обґрунтовуючи вказану суму представник позивача вказує, що позивачка страждала і страждає досі через смерть сина, її страждання полягають у емоційній напрузі, дискомфорті, погіршенні стану психічного здоров`я через щоденні думки і спогади, негативні переживання та спогади, емоційні реакції при згадуванні про трагічну подію, почуття образи і обурення. Життєвий уклад позивачки порушено, у зв`язку зі смертю сина вона щодня переносить стрес, пригнічення, порушення сну, пасивність, відчуває образу і досаду.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 має на утриманні двох дітей, для продовження своєї діяльності позичив транспортний засіб у ФОП ОСОБА_14 згідно договору від 17.03.2023 року, оскільки таксує і транспортний засіб йому потрібний для роботи, оскільки його авто ремонту не підлягає, мати хворіє, про що надав суду відповідні докази, однак це не звільняє його від обов`язку щодо сплати відшкодування.

Суд вбачає, що позивачці через втрату єдиного сина завдано моральну шкоду, однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоді у розмірі 500 000,00 гривень (72000,00 грн - з Страхової компанії та 428 000,00 грн з ОСОБА_3 ) в користь позивачки.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи все вище зазначене, зважаючи на докази, які були долучені до позовної заяви, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог, врахувавши недоведеність умислу потерпілого чи дії непереборної сили, а також те, що позивач понесла моральні страждання, має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок смерті сина, на підставі наведених норм права, суд дійшов висновку про доведеність підстав для стягнення такої шкоди з відповідачів.

З врахуванням вимог статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідачів в користь держави суму судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 528, 1166, 1187 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН", юридична адреса вул. Саксаганського, 96, м. Київ, , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жительки с. Стовпин Золочівського району Львівської області - 144 000 (сто сорок чотири тисячі) гривень, з яких: 72 000 гривень відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 72 000 гривень - на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жительки с. Стовпин Золочівського району Львівської області - 428 000 (чотириста двадцять вісім) тисяч гривень відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 420 368,00 (чотириста двадцять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 00 копійок - витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН", юридична адреса вул. Саксаганського, 96, м. Київ, , на користь держави судовий збір в розмірі 1440 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмір 8483,70 гривень

В решті позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2024 року

Суддя: Б. М. Журибіда