ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/2498/21 Номер провадження 22-ц/814/1681/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.,

імена (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" адвоката Романенка Олександра Миколайовича

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2023 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

У 2021 році представник ТОВ «Харківгаз Збут» звернувся до суду з даним позовом, в якому остаточно визначившись з позовними вимогами та суб`єктним складом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» заборгованість за період з 01.10.2015 по 28.02.2017 в сумі 42279,91 грн., а також 3 % річних у розімірі 3905,97 грн. та інфляційні втрати у сумі 8160,02 грн.

Також, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» заборгованість за період з 01.03.2017 по 30.04.2017 в сумі 8162,02 грн., а також 3 % річних у розімірі 754,04 грн. та інфляційні втрати у сумі 1575,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно постанови № 1588 від 21 травня 2015 року (переоформлена на безстрокову постановою № 2283 від 08 вересня 2015 року), та з 11 травня 2017 року - згідно постанови № 633 від 11 травня 2017 року, виданої на постачання природного газу на території України.

ТОВ «Харківгаз Збут» надавало послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я ОСОБА_1 , яка з 10.03.2017 року по 30.04.2017 року є споживачем послуг з газопостачання та власником житлового будинку за вказаною адресою.

З 10.03.2017 року власником даного житлового будинку та споживачем послуг з газопостачання є ОСОБА_2 .

У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ за період з 01.10.2015 по 28.02.2017 заборгованість складає 42 279 грн. 91 коп., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , та за період з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року заборгованість склала 8162 грн. 02 коп, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , а також інфляційні втрати в сумі 8160 грн. 02 коп., 3 % річних 3905 грн. 97 коп., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 та інфляційні втрати у сумі 1575 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 754 грн. 04 коп., які пілягають стягненню з ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог Товориства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання відмовлено у зв`язку із сплином строку позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат та в частині відмовлених вимог до ОСОБА_2 оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" адвокат Романенко О.М., посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходила заява про застосування строку позовної давності, тому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до останнього, суд безпідставно та необгрунтовано застосував строк позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що до вимоги по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних підлягає застосуванню скорочена позовна давність строком 1 рік, оскільки стягнення даних сум має компенсаційний, а не штрафний характер.

Від ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , а також від ОСОБА_2 до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за період з 01.10.2015 по 28.02.2017 в сумі 42279,91 грн. не оскаржується, тому апеляційним судом у відповідній частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом, ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно постанови № 1588 від 21 травня 2015 року (переоформлена на безстрокову постановою № 2283 від 08 вересня 2015 року), та з 11 травня 2017 року - згідно постанови № 633 від 11 травня 2017 року, виданої на постачання природного газу на території України.

ТОВ «Харківгаз Збут» надавало послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

З 10.03.2017 року по 30.04.2017 року споживачем послуг з газопостачання став власник вищевказаного житлового будинку ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на те, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг з газопостачання, виникла заборгованість за період з 01.10.2015 по 28.02.2017 року, яка складає 42 279 грн. 91 коп., а за період з 01.03.2017 по 30.04.2017 року - 8 162 грн.02 коп.

Також, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 8160 грн. 02 коп., 3 % річних у розмірі 3905 грн. 97 коп., а з ОСОБА_2 інфляційні втрати у сумі 1575 грн. 27 коп. та 3% річних у розмірі 754 грн. 04 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відносини, які виникли між сторонами спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» №156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті товариства (https://khgaszbut.104.ua).

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу, якщо він фактично споживав його.

Даний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно споживача сплатити товариству коштидо звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обов`язок споживача сплатити товариству кошти за отримані послуги з газопостачання випливає з приписів ст.ст. 526, 611, 901, 903 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 8160,02 грн. та 3 % річних у розмірі 3905,97 грн. суд першої інстанції вказав, що до даних позовних вимог застосовується спеціальна позовна давність строком 1 рік. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з пропуском даного строку позовної давності, поважних причин його пропуску не вказано, тому дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, висновок місцевого суду щодо віднесення інфляційних втрат та 3 % річних до штрафних санкцій та застосування спеціальної позовної давності строком 1 рік є помилковим.

ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до суду з даним позовом 28.04.2021, тому враховуючи вищевказані вимоги законодавства з ОСОБА_1 підлягають стягненню індекс інфляції та 3 % річних за період з 28.04.2018 до 28.02.2021.

Таким чином, враховуючи наданий позивачем розрахунок, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача індекс інфляції у сумі 6976,18 грн. та 3 % річних у розмірі 3384,71 грн.

Щодо позовних вимог заявлених до ОСОБА_2 апеляційний суд зазначає наступне.

Місцевий суд вказав на їх обгрунтованість, проте, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, відмовив в їх задоволенні.

Даний висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Харківгаз Збут» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за період з 01.03.2017 по 30.04.2017 в сумі 8162,02 грн., а також 3 % річних у розімірі 754,04 грн. та інфляційні втрати у сумі 1575,27 грн.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 лише 11 листопада 2020 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 27-30).

Відомості про те, що ОСОБА_2 у період з 01.03.2017 по 30.04.2017 був споживачем послуг з газопостачання за вищевказаною адресою матеріали справи не містять.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 , як до спадкоємця боржника у порядку ст. 1281-1281 ЦК України, позивачем не пред`являлися.

Таким чином, позовні вимоги до ОСОБА_2 , як до споживача послуг з газопостачання за період з 01.03.2017 по 30.04.2017, є необгрунтованими, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд зауважує, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129), від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (пункт 53)».

Статтею 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволеня позову на відповідача.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_1 задоволено на 19,06 %.

За розгляд справи в суді першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 2270 грн., а до суду апеляційної інстанції - 3028 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 , з останньої на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1009,80 грн. (2270 грн. ? 19,06 %) + (3028 грн. ? 19,06 %).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" адвоката Романенка Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних та до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" інфляційні втрати у сумі 6976,18 грн. та 3 % річних у розмірі 3384,71 грн.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" судові витрати у розмірі 1009,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді : Ю. В. Дряниця

Г. Л. Карпушин