Справа № 643/7353/23
Провадження № 2/643/305/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Паньшиної О.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_3

2. Харківської міської ради

про визнання права власності за набувальною давністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач-1), Харківської міської ради (далі відповідач-2) про визнання права власності за набувальною давністю на гараж площею 18,3 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з серпня 2012 року він став членом автогаражного кооперативу та добросовісно, відкрито і безперервно володіє та користується гаражним боксом № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Хвиля», що розташований за адресою АДРЕСА_2 для власних потреб, утримує його, здійснює відповідні платежі та несе тягар утримання майна. При цьому позивач зазначає, що не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх.

Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.1993 року ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець продав, а продавець купив гараж, що знаходиться у АДРЕСА_2 , бокс № НОМЕР_1 , площею 18,3 м.кв. Цей гараж належить продавцю на підставі довідки Автогаражного кооперативу «Хвиля» № 157 від 29.03.1993 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 ).

Після смерті ОСОБА_5 право власності на спірний гаражний бокс отримала його дружина ОСОБА_6 : 1/2 частину гаражного боксу в порядку спадкування за законом та 1/2 частину як частку у спільному майні подружжя, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.2000 року та свідоцтвом про право власності від 06.12.2000 року, які видані державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Левковець О.Л.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (свідоцтво про смерть НОМЕР_3 ).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 43/2021, заведеної після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вона склала заповіт, відповідно до якого належну їй квартиру АДРЕСА_3 , а також речі домашнього обіходу, що знаходяться в цій квартирі, ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_3 (відповідач-1).

16.03.2021 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не зверталися.

На момент смерті ОСОБА_6 була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_4 .

02.09.2021 року відповідачу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, спірний гараж, який не охоплений заповітом, у спадщину ніким прийнятий не був.

Водночас, згідно довідки АК «Хвиля» від 26.06.2023 року, позивач володіє спірним боксом з 2012 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач має перепустку в АК «Хвиля», та згідно членської книжки здійснює оплату членських внесків та спожиту електроенергію.

Також факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем спірним гаражем з 2012 року підтверджується показами допитаних судом свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також показами самого позивача, допитаного судом в якості свідка.

Також, під час допиту судом в якості свідка позивач пояснив, що з 2012 року є членом Автогаражного кооперативу «Хвиля» і під час заволодіння спірним гаражним боксом йому ніхто не повідомляв по власника цього боксу. Позивач, у свою чергу, не знав і не міг знати про неправомірність заволодіння майном.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

До вищевказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, без титульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, від 15 червня 2020 року у справі № 323/2677/17, 10 лютого 2022 року, у справі № 622/284/20, від 05 червня 2023 року у справі № 368/1297/20, від 25 квітня 2023 року у справі № 465/3716/18).

У даній справі, дослідивши надані на підтвердження позовних вимог докази та допитавши свідків судом встановлено, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно з 2012 року (тобто більше 10 років) володіє чужим майном - гаражем, що знаходиться у АДРЕСА_2 , бокс № НОМЕР_1 , площею 18,3 м.кв., і в момент заволодіння цим майном не знала і не могла знати про неправомірність такого заволодіння.

За таких обставин, наявні правові підставі для визнання за позивачем права власності на спірний гараж в порядку ст. 334 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гараж, площею 18, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ).

5. Відповідач-1: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 ).

6. Відповідач-2: Харківська міська рада (; м. Харків, м-н Конституції, буд. 7).

Повне рішення складено 22.07.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко