Справа № 404/4036/19
Номер провадження 2/404/1084/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді Варакіної Н.Б.

за участі секретаря Щербини А.І.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від імені якої діє: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» (пров. Рильський 10-12/3, м. Київ, 01001), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно інвестиційний центр» (вул. Івана Мазепи 10, м. Київ, 01010), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (вул. Чигоріна, 49, прим. 82, оф.6, м. Київ, 01042), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (вул. Голосіївська, 7, к. 1, блок 2/8, каб. 15, м. Київ, 03039) про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 від імені якої діє: ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно інвестиційний центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» для отримання споживчого кредиту та отримала 24993,91 грн. У подальшому щомісяця сплачувала 1567,00 грн на рахунок банку для погашення кредитного договору. Вказує, що на початку 2018 року їй почали надходити телефоні дзвінки від представників фінансової компанії «Фагор» із вимогами сплатити кошти за кредитним договором. Як виявилося, позивачем при звернені до банку у травні 2016 року було укладено ряд договорів із різними фінансовими установами:19.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою (офертою) № 200533504, та отримала картку MC Platinum; 19.05.2016 року, як з`ясувалося, підписала заяву-приєднання № 200533488 до Кредитного договору по продукту «Кредит готівкою» ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр»; 19.05.2016 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова Компанія «Форте» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та фінансового ризику № 200533488, вигодонабувачем за яким є ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр»; 19.05.2016 року між позивачем та ТзДВ «Страхова компанія «М-Лайф» укладено договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк «Михайлівський».

Вказує, що всі кошти які вона сплачувала задля погашення заборгованості за кредитним договором № 200533488, як вона думала укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», був укладений фактично з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр».

Зазначає, що у квітні 2018 року отримала довідку від ПАТ «Банк «Михайлівський», згідно якої заборгованість за кредитним договором № 200533504 від 19.05.2016 року погашена у повному обсязі.

Вказує, що у травні 2019 року отримала лист від ТОВ «ФК «Фагор», з якого дізналася про те, що ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» укладено договір № 2204 від 22.04.2016 року, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 200533488. У подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» відступила право вимоги за зазначеним кредитним договором ТОВ «ФК «Фагор» відповідно до договору факторингу № 2. Зазначаючи ці обставини, ТОВ «ФК «Фагор» повідомило, що станом на 07.05.2019 року у ОСОБА_1 існує заборгованість за договором, яка складає 37296,35 грн.

Просить, зобов`язати ПАТ «Банк «Михайлівський» повернути ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 10959,00. Визнати кредитний договір № 200533488 від 19.05.2016 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» недійсним. Визнати договір відступлення права вимоги № 2204 від 22.04.2016 року укладеним між ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» (в частині відступлення права вимоги за кредитним договором боржника ОСОБА_1 ) недійсним. Визнати договір факторингу №2 від 22.05.2016 року укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» (в частині відступлення права вимоги за кредитним договором боржника ОСОБА_1 ) недійсним.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

17.02.2020 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 910/11298/16 за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» звернувся до Господарського суду м. Києва позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Плеяда» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало до порушення права, яка розглядається Господарським судом м. Києва.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.07.2022 року поновлено провадження у справі.

23.07.2024 року представник відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти задоволення позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представники відповідачів до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, із наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 19.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою (офертою) № 200533504, та отримала картку MC Platinum.

Також, 19.05.2016 року ОСОБА_1 власноручно підписала заяву-приєднання № 200533488 до Кредитного договору по продукту «Кредит готівкою» Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр». Сума кредиту - 20000, грн. Строк - 36 місяців. Сума додаткових послуг 4993,91 грн. Щомісячний процент 3,49 %. Річний процент 0,0001 %. Сума щомісячного платежу 1567,00 грн.

22.04.2016 року між ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «ФК «Плеяда» укладено Договір відступлення права вимоги № 2204.

Відповідно до реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються від 19.05.2016 року ТОВ «ФК «Плеяда» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , номер основного договору 200533488, загальна сума заборгованості за основним договором 24993,91 грн., вартість відступлених прав вимоги 14480,85 грн.

22.05.2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» укладено Договір факторингу № 2, за яким ТОВ «ФК «Фагор» набуло право вимоги до ОСОБА_1 по договору від 19.05.2016 року.

Відповідно до реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються від 22.05.2016 року ТОВ «ФК «Фагор» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , номер основного договору 200533488, загальна сума заборгованості за основним договором 24993,91 грн., вартість відступлених прав вимоги 14480,85 грн.

Згідно до листів від 16.04.2018 року та від 07.05.2019 року директора ТОВ «ФК «Фагор» ОСОБА_1 було повторно повідомлено, що права вимоги за кредитним договором № 200533488 від 19.05.2016 року було відступлено ТОВ «ФК «Фагор», відповідно до договору № 2 від 22.05.2016 року.

У відповідності до довідки від 23.04.2018 року представника ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 23.04.2018 року сума заборгованості за кредитним договором № 200533504 від 19.05.2016 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , погашена в повному обсязі.

Згідно до повідомлення представника ПАТ «Банк Михайлівський» від 20.09.2018 року щодо інформації про наявність заборгованості за кредитним договором № 200533488 від 19.05.2016 року, повідомлено, що цей договір укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (чч. 1-3 ст. 207 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У чч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положенням ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів».

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір № 200533488 від 19.05.2016 року містить зазначену суму кредиту, мету надання кредиту, форми його забезпечення, розмір процентів за користування кредитом, суму кредиту та її складові, строк, на який надається кредит, можливість та наслідки дострокового повернення кредиту та його умови.

Згідно ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України, на підставі Договору відступлення права вимоги № 2204 від 22.04.2016 року укладеного між ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», Договору факторингу № 2 від 22.05.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», ТОВ «ФК «Фагор» набуло статусу нового кредитора та, відповідно, всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора у фінансових правовідносинах з позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 200533488 від 19.05.2016 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», договір відступлення права вимоги № 2204 від 22.04.2016 року укладений між ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», договір факторингу №2 від 22.05.2016 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» укладені у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а надання та обробка персональних даних не порушують вимог Закону України «Про захист персональних даних", Конституції України, а протилежні доводи позивача є безпідставними.

Щодо заявленої вимоги про зобов`язання ПАТ «Банк «Михайлівський» повернути ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів у розмірі 10959,00 суд вважає, що позивачем не доведено реального дійсного (фактичного) порушення її прав, свобод та інтересів.

Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, і підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Керуючись ст. ст. 12, 13,81,141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від імені якої діє: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» (пров. Рильський 10-12/3, м. Київ, 01001), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно інвестиційний центр» (вул. Івана Мазепи 10, м. Київ, 01010), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (вул. Чигоріна, 49, прим. 82, оф.6, м. Київ, 01042), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (вул. Голосіївська, 7, к. 1, блок 2/8, каб. 15, м. Київ, 03039) про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 25.07.2024.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда