ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4945/24 Справа № 199/5456/23 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л.,Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Руднєвої Інни Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є хрещеною матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі згоди управління служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради неповнолітня дитина ОСОБА_4 тимчасово влаштована у її сім`ю до вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав відносно останньої. Батьками малолітньої дитини є відповідачі. Жоден із батьків вихованням та забезпеченням дитини не займається та її долею не цікавляться. З січня 2022 року малолітня ОСОБА_5 проживає разом із нею. Вона разом із Віолеттою з квітня 2022 року з міста Бахмут виїхали до міста Дніпро у зв`язку із веденням бойових дій. 30 червня 2022 року відповідачка ОСОБА_3 надала заяву про свою згоду на позбавлення батьківських прав відносно доньки. З листопада 2022 року зв`язок з відповідачем ОСОБА_1 втрачений, місце його перебування невідоме, тому просила суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), з кожного, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2023 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі адвокат Руднєва І.С., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 .. Позивачкою не було надано суду жодного доказу відносно того, що вона намагалася його розшукати. Він не знав, що є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вперше про це дізнався із постанови про звернення стягнення на його доходи. Він ніколи не спілкувався із донькою виключно через те, що не знав про неї. Він має першочергове право та бажання виховувати дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом із позивачкою ОСОБА_2 згідно довідки від 16 червня 2022 року № 1205-, та довідки від 27 квітня 2022 року № 1205-).

30 червня 2022 року відповідачка ОСОБА_3 надала добровільну відмову від батьківських прав на свою неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з тим надала дозвіл позивачці на оформлення останньої опіки над неповнолітньою, відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О.

Згідно наказу №6 від 27 квітня 2023 року начальника управління - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштована у сім`ю хрещеної матері ОСОБА_2 до вирішення питання щодо позбавлення батьків дитини батьківських прав, відповідальність за життя та здоров`я неповнолітньої покладено на позивачку.

З акту обстеження умов проживання від 04 липня 2022 року, проведеного за адресою позивачки встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула з міста Бахмут Донецької області без супроводу батьків, зі змісту характеристики від 30 червня 2023 року вбачається, що мати ОСОБА_3 не приділяла уваги вихованню та утриманню дитини, мала схильність до вживання алкоголю, вихованням займалася бабуся.

Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 26 вересня 2023 року, комісія виснувала, що ні мати ОСОБА_3 , ні батько ОСОБА_1 не здійснюють належне виховання та утримання своєї доньки, від виконання покладених на них батьківських обов`язків самоусунулись, відтак вони вважають за доцільним позбавити їх батьківських прав.

Разом з тим, у судовому засіданні з`ясована думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої судом взято до уваги, що в останнє Віолетта спілкувалася телефоном із матір`ю в жовтні місяці 2022 року, мати постійно вела нетверезий спосіб життя, ніде не працювала, знаходилась на утриманні різних чоловіків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Та за встановлених обставин справи суд вважав, що позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення із них аліментів буде відповідати перш за вся як найкращім інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наступним.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов`язки.

Однак позивачка не надала належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача ОСОБА_1 щодо свідомого нехтування ним своїми обов`язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини чи жорсткого поводження з нею протягом тривалого часу. Позивачкою не доведено, що відповідач остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що він не знав про те, що він є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З врахуванням обставин даної справи, колегія суддів приймає до уваги вказані посилання відповідача.

Посилання апеляційної скарги відповідача про скасування рішення повністю відхиляються, оскільки він наділений правом оскаржувати рішення виключно в частині позовних вимог, пред`явлених до нього.

Підстав для скасування рішення в частині стягнення з відповідача аліментів колегією суддів не встановлено, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частини 3 статті 183 СК України передбачено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (стаття 191 СК України).

Як вбачається із матеріалів справи, при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини, в першу чергу, діяв передусім в інтересах дитини, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати свою дитину та дбати про її необхідний та достатній рівень життя, а також врахував матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів.

У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині, з вище наведених підстав.

Зареєстрованим місцем проживання відповідача було м.Бахмут та відповідно до положень Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» повідомлення сторін про розгляд справи здійснюється шляхом розміщення на сайті відповідних оголошень.

Згідно ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Із матеріалів справи встановлено, що про розгляд справи 24 жовтня 2023 року апелянта було повідомлено за допомогою оголошення, розміщеного 29 вересня 2023 року на офіційному сайті Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська.

Тому доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , якого не було сповіщено відхиляються.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених колегією суддів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийнявши до уваги доводи приведені в апеляційній скарзі в частині недоведення позивачкою підстав для позбавлення його батьківських прав, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Руднєвої Інни Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2023 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2023 року в частині позову до ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 липня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров