Справа №333/1624/24
Провадження №2/333/2377/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2024 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Сімонець Є.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Рогальського В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/1624/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що від спільного з відповідачем шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24.01.2023 року рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розлучення сторони домовилися про спільне утримання дитини. На даний час їх спільний син проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Натомість відповідач відмовляється у добровільному порядку регулярно надавати кошти на утримання спільного сина. В свою чергу відповідач є працездатним, має постійний заробіток, адже працює у службі таксі «ON Taxi» та може надавати кошти на утримання дитини. Враховуючи вище викладене, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

23 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мідяного Є.О. надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач просить суд відмовити у позивних вимогах повністю.

08 травня 2024 року через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сімонець Є.О. надійшла відповідь на відзив, за якою позивач зазначає, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим та не підкріплений належними доказами, у зв`язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити.

13 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мідяного Є.О. надійшли заперечення, за змістом яких відповідач не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити в їх задоволенні.

23 травня 2024 року в судовому засіданні відповідач просив суд долучити до матеріалів справи у виді доказів лазерний диск з відеозаписами.

04 липня 2024 року через канцелярії суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів у справі.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі наполягали на його задоволенні. Крім цього, зазначили, що твердження відповідача не спростовують його обов`язку на утримання сина.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог посилаючись на свої доводи та просили суд відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб від 16.11.2013 року, зареєстрованого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1142, серії НОМЕР_1 , виданого 16.11.2013, сторони уклали шлюб (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 23.08.2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №916, сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2023 року у цивільній справі 333/6153/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб розірвано (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою проживання свого батька ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , з 21.09.2016 року (а.с.8).

Разом з тим судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю. Так, згідно акту підтвердження постійного проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , з листопада 2022 року по теперішній час (а.с.39), а також договором оренди житлового приміщення від 06.11.2022 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_1 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 . відповідно до п.2.1 договору зазначено, що «Квартира, що орендується, надається Орендарю та її дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.40-41).

Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони позивача ОСОБА_5 суду пояснила, що вона працює разом із позивачкою. Вона також товаришують і часто проводять разом вільний час. Дитина мешкає з матір`ю, іноді перебуває за місцем їх роботи, іноді позивачка винаймає йому няню. Час від час за проханням позивачки вона сидить з дитиною. Останній відвідує батька по вихідним. Усі матеріальні витрати щодо утримання дитини несе саме ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідач приходиться їй сином. Про дитину піклуються і мати, і батько. Коли дитини відвідує школу, то перебуває із матір`ю, на вихідних приїздить до батька. До подання позову дитина часто бувала у батька і серед неділі. Наразі лише по вихідних.

Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача ОСОБА_7 суду пояснила, що вона мешкає по сусідству із відповідачем. Його малолітню дитину вона досить часто бачить у дворі по вихідних днях. У будні дитину не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача ОСОБА_8 суду пояснив, що він товаришує із відповідачем, мешкає по сусідству. У відповідача є малолітня дитина, яка відвідує батька на вихідних. У будні дитину не бачив.

Судом досліджено долучений до матеріалів справи 23.05.2024 року лазерний диск з відеозаписами за 06.05.2024 року (понеділок), 10.05.2024 року (п`ятниця), 13.05.2024 року (понеділок). З відеозапису вбачається, що у п`ятницю дитину привозять до відповідача (батька), а у понеділок вранці за дитиною приїжджає позивач (мати). Сторони ці факти не оспорюють.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12).

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в зареєстрованому шлюбі, і згідно свідоцтва про народження батьком зазначений ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 . Позивачка разом з малолітньою дитиною та відповідач по справі проживають за різними адресами. При цьому більшу частину часу дитина мешкає саме із матір`ю. Даний факт не спростований доказами з боку відповідача. За такого доводи відповідача щодо рівної участі у вихованні і матеріальному забезпеченні спільної дитини не знайшли свого підтвердження. З долучених до справи доказів вбачається, що саме позивачка піклується про навчання дитини у школі, його здоров`я (а.с.42, 73-76). Також суд враховує, що батьки несуть однакові обов`язки щодо утримання дитини. За такого суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний піклуватися про дитину, а тому вимога щодо стягнення аліментів на користь позивачки є законною і обґрунтованою.

При визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що ОСОБА_2 є працездатним, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Керуючись ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180, 181-182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 22.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір на користь держави в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков