КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/2292/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7359/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2024 року у складі судді Опанасюка І.О.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (надалі - ТОВ «Сучасний Факторинг») звернулося у суд з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4 від 08.03.2021 у розмірі 50 709 грн 23 коп, яка складається з загальної заборгованості за тілом кредиту в сумі - 25 167 грн 90 коп та заборгованість за сумою відсотків за користування кредитом розмірі 25 541 грн 33 коп та судовий збір в сумі 2 684 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 08.03.2021 між ТОВ "Сучасний Факторинг" і відповідачем був укладений кредитний договір № 4 згідно з умовами якого сума кредиту за складає 28 733 грн 88 коп.

Відповідно до п. 11 Основного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит Покупцю на умовах визначених розділом 2 Основного договору, а Покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитором у розмірі, порядку та на умовах визначених Договором.

Згідно розділу 3 Основного договору сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються Позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 календарних місяці та платності - 4,5 % щомісячної комісії за управління кредитом та 0,01 % за користування кредитором. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 55,92 % річних від загальної суми кредиту. Крім того, вартість послуг, що придбавається на рахунок кредитних коштів складає 4485 коп. 88 коп.

Перший внесок Товар склав 0 гривень та сплачується Покупцем Продавцю в момент придбання Товару (п. 3.3).

Пункт 3.5 передбачає, що перелік товарів та послуг які придбаваються за рахунок кредитних коштів визначено Покупцем в залі на отримання споживчого кредиту. Факт отримання товару та послуг підтверджується особистим підписом Покупця у листі-зобов`язанні та/або відповідному правочині на отримання послуг.

Відповідно до п. 3.9 та п. 3.10 кредитного договору розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 1 197 грн 03 коп, з моменту укладення кредитного договору до 08.06.2021 включно, а з 09.06.2021 розмір щомісячного платежу становить 2 490 грн 32 коп, щомісячний платіж повинен сплачуватись до 8 числа кожного місяця.

Кредит надається на придбання товарів/послуг, що визначаються клієнтом в заяві на отримання кредиту (п. 3.12).

Враховуючи систематичне ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань відсутності бажання останнього добровільно виконати взяті на себе зобов`язання, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 167 грн 90 коп та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 25 541 грн 33 коп.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Сучасний Факторинг» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Сучасний Факторинг» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2024 року з підстав неповного з`ясування обставин справи, неправильним застосуванням закону, який підлягав до застосування, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, не встановивши факт його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як вказано в ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 08 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Сучасний Факторинг" кредитним договором № 4 (а.с. 25-26);

Додатком № 1 до вказаного договору є графік платежів та основні умови кредитування (а.с. 27).

Долучено до справи також й паспорт споживчого кредиту, заяву про отримання споживчого кредиту, договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування фінансового ризику (а.с. 27-29).

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, що носить узагальнюючий характер, заборгованість відповідача перед ТОВ "Сучасний Факторинг" станом на 17 жовтня 2023 року (включно) складає 50 709 грн 23 коп, де загальна заборгованість за тілом кредиту становить 25 167 грн 90 коп, а за відсотками за користуванням кредитом -25 541 грн коп. Також зазначено про отримання оплати на суму 3 566 грн 10 коп та те, що станом на 17 жовтня 2023 року заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с. 30).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, або за реквізитами продавця товару, а також відсутній розрахунок заборгованості.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 ЦК України, частина 1 стаття 16 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Перевіривши матеріли справи, колегія суддів, що позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів, що відповідач користувався наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено заявлені позовні вимоги.

У відповідності до статті 81 ЦПК України, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників судового процесу (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На суд покладено обов`язок створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, зокрема, в результаті здійснення судом і особами, які беруть участь у справі, доказування і пізнання у встановленому процесуальному порядку. Особливість доказування полягає в тому, що воно є як правом, так і обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Водночас суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Наведена процесуальна норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховним Судом у постанові від 17.12.2021 у справі № 278/2177/15-ц зазначено : «Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних на день операцій і призначаються для видачі чи відсилання клієнту. Отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути доказами заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором».

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже, з урахуванням зазначеного, доказами, що підтверджують заборгованість за кредитом може слугувати виписка з особового рахунку, на підставі якої складено розрахунок заборгованості з помісячним відображенням внесених платежів та виникненням боргових зобов`язань.

Разом з тим, до справи, яка з урахуванням ціни позову є малозначною й підстав до її розгляду в загальному позовному провадженні районним судом не встановлено й відповідних клопотань про це позивачем не заявлено, не долучено детального розрахунку заборгованості боржника за зобов`язаннями перед кредитором.

Долучена до позову виписка з особового рахунку таким доказом визнана не може бути, остільки викладена у ній інформація носить не конкретний, а узагальнюючий характер про загальну суму боргу по тілу кредиту та відсотках (а.с. 30).

Окрім цього, до матеріалів не долучено доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, або за реквізитами продавця товару.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

Зі справи убачається, що до апеляційної скарги ТОВ "Сучасний Факторинг" додано виписку з рахунку за Кредитним договором № 4 від 08.03.2021 ПІБ: ОСОБА_1 , із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, в якій також наявна таблиця, в якій міститься: дата нарахування, сума по тілу кредиту, сума відсотків, платіж від клієнта (копія на а.с. 115), яка не була подана до суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що вказану виписку позивач міг безперешкодно надати суду першої інстанції до ухвалення рішення суду, проте таким правом не скористався, поважних причин їх неподання до місцевого суду не вказав, тому колегія суддів позбавлена передбаченого законом права брати їх до уваги.

Таким чином, позивач долучаючи в суді апеляційної інстанції новий доказ, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів ("DIYA 97 v. UKRAI№E", № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів за користування кредитними коштами.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: