Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/455/24

Провадження №2/377/291/24

29 липня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Гніденко Н.П., за відсутності учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Віданова Олена Василівна, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

19 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Віданова Олена Василівна, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на статті 104, 105, 110 СК України, просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 січня 2013 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 59.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 січня 2013 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), який вони зареєстрували у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №59. За час шлюбу в них народились діти, сини : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Непорозуміння, які тривали довгий час між сторонами, призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Через суперечки спільне життя стало неможливим. Продовжувати такі відносини позивач не бажає. Фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з вересня 2022 року, спільне господарство не ведеться. За наведених обставин шлюб між позивачем та відповідачкою носить формальний характер. Позивач вважає, що примирення з відповідачкою, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому вважає за необхідне розірвати шлюб.

Ухвалою судді від 05 липня 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 29 липня 2024 року.

Учасники справи в призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого були повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позов.

Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05 грудня 2017 року, копію якого долучено до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , 23 січня 2013 року зареєстрували шлюб у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 13 січня 2013 року складено відповідний актовий запис № 59. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_1 , дружині - ОСОБА_1 (а.с. 10).

За час шлюбу в сторін народились діти, сини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком яких є позивач, матір`ю - відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких долучено до справи (а.с.11-12).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 від 06 лютого 2004 року, копію якого долучено до справи, ОСОБА_1 , позивач у справі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.7-8).

Відповідно до інформації №15-08/1145 від 21 червня 2024 року, наданої Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 , відповідачка, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.21).

Як убачається із змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою фактично припинені з вересня 2022 року внаслідок різних поглядів на сімейне життя. Вони не ведуть спільне господарство, тому шлюб між ними існує формально, подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки.

Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як убачається зі змісту поданої представником позивача заяви, спору щодо місця проживання дітей, які на даний час проживають з матір`ю, сторони не мають.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідачка щодо її прізвища після розірвання шлюбу свою позицію не висловила, тому суд приходить до висновку про необхідність залишення їй прізвища ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з квитанцією АТ «ПУМБ» № BK1M-KDUQ-RLKE від 18.06.2024 позивач ОСОБА_1 при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 968,96 гривень, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.1,2).

За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 484,48 гривень, сплаченого при поданні позову, інша частина судового збору в розмірі 484,48 гривень підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив не стягувати з відповідачки на його користь судовий збір.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Виходячи з наведеного, сума судового збору, яку позивач ОСОБА_1 сплатив при поданні позову, за його заявою на його користь з відповідачки ОСОБА_2 не стягується.

Керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 січня 2013 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 59.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище ОСОБА_1 .

Головному Управлінню Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 гривні 48 копійок, сплачений при поданні позову згідно з квитанцією АТ «ПУМБ» № BK1M-KDUQ-RLKE від 18.06.2024, яка зберігається в матеріалах цивільної справи №377/455/24 (провадження №2/377/291/24).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено 29 липня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич