Справа № 643/7838/24
Провадження № 2/643/3825/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Замікула Б.С., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові, актовий запис №1449.

Одночасно позивачем надано заяву про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на тяжке матеріальне становище.

Суд, перевіривши позовну заяву на її відповідність вимогам ЦПК України, вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору у такому розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Як визначено ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у ч.1 ст. 136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3 ст. 136 ЦПК України).

Положенням ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизовано умови звільнення від сплати судового збору, однак ключовою підставою для звільнення є визначення майнового стану сторони.

Відтак, наведені норми передбачають право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору. При цьому, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» йдеться, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції. Понад те, у вказаному рішенні ЄСПЛ вказав, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (§ 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником обставини не можуть бути єдиною необхідною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Зокрема, вказані обставини можуть бути підтверджені: довідкою з територіального органу Державної податкової служби України щодо отриманого позивачем загального розміру доходу за календарний рік; документами на підтвердження статусу малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище; отриманням допомоги по безробіттю; довідкою про склад сім`ї; наявністю на утриманні непрацездатних членів сім`ї; банківськими документами про відсутність на рахунку коштів тощо.

Однак, до позовної заяви не долучено документального підтвердження майнового стану позивача, що виключає можливість суду вирішити питання про звільнення позивача від сплати судового збору.

Відтак, позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, суд доходить висновку про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу часу, необхідного для усунення зазначених недоліків, шляхом: подання доказів на підтвердження майнового стану або доказів сплати судового збору.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Встановити десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити, що у разі неусунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Б.С. Замікула