Провадження № 22-з/812/51/24
24 липня 2024 року м. Миколаїв
справа 488/1689/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого Тищук Н.О.,
суддів: Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,
із секретарем Горенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом
Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»
про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2024 року частково задоволено апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України».
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2024 року, в якому усунута описка ухвалою цього ж суду від 03 квітня 2024 року, в частині вирішення вимог про визнання незаконним та скасування пункту 2 наказу скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Адміністрація морських портів України» №203-к від 30.08.2022 року «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ». Рішення в частині стягнення з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час простою за період з 30.08.2022 року по 29.12.2022 року змінено зі зменшенням суми стягнення зі 102 055, 36 грн до 68 036, 90 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2024 року залишено без змін.

04 червня 2024 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карпенко О.В. про відшкодування судових витрат позивача, понесених ним при розгляді судом апеляційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України» у розмірі 10 000 грн.

Підставою для відшкодування витрат саме у такій сумі представник зазначає витрачений час на ознайомлення з апеляційною скаргою ДП «АМПУ» - 8 годин х 500 грн/год = 4000 грн.; підготовка заяви про надання доказів - 1 год = 500 грн; підготовка заяви про витрати на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - 1 год = 500 грн; представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції - 2 год х 1 000 грн = 2 000 грн; додаткова винагорода - 3 000 грн відповідно до пункту 3.1.2 договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 24 січня 2023 року - 5% від ціни позову у разі позитивного вирішення справи.

Представник відповідача подав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Посилався на неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю роботи адвоката та витраченим часом. Зокрема, заперечення представника позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, фактично відповідають доводам, що буди викладені у позовній заяві, оскільки при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанції позиція сторони позивача не змінювалася, а представництво інтересів здійснювалося тим самим адвокатом.

Також зазначав, що заявницею не обгрунтовано доцільності подання клопотання про надання доказів та заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Щодо гонорару успіху, оціненого представником позивача у 3 000 грн, представник відповідача вважає його таким, що не відповідає критерію розумності та є надмірним.

Крім цього, представник відповідача посилався на скрутний фінансовий стан відповідача ДП «АМПУ», зумовлений військовою агресією російської федерації проти України, яка унеможливлює нормальне функціонування портів України та розташованої на їх території портової інфраструктури.

За правилами пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2023 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Карпенко О.В. договір про надання правової допомоги та юридичних послуг (а.с. 93-94 том І).

Згідно розділу 3 договору вартість послуг виконавця становить:

-за складання адвокатських запитів, позовних заяв, відзивів на позов,

відповіді на відзив, апеляційних, касаційних скарг, інших процесуальних документів - 500 грн за годину;

-за надання послуг з представництва інтересів замовника у судовому

засіданні - 1 000 грн за одну годину.

Згідно пункту 3.1.2 цього договору адвокат має право на одержання додаткової винагороди у розмірі 5% від ціни позову у разі позитивного вирішення справи.

Відповідно до акту наданих послуг від 29 травня 2024 року виконавець надав, а замовник прийняв такі послуги з надання правової допомоги:

- ознайомлення з апеляційною скаргою ДП «АМПУ» - 8 годин х 500 грн/год = 4000 грн;

- підготовка заяви про надання доказів - 1 год = 500 грн;

- підготовка заяви про витрати на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - 1 год = 500 грн;

- представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції - 2 год х 1 000 грн = 2 000 грн;

- додаткова винагорода - 3 000 грн відповідно до пункту 3.1.2 договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 24 січня 2023 року - 5% від ціни позову у разі позитивного вирішення справи.

Згідно розписки (а.с. 178 том ІІ) ОСОБА_1 сплатив адвокату Карпенко О.В. 10 000 грн за актом наданих послуг.

Вирішуючи питання про наявність підстав та обсягу витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі- Європейський Суд) у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Такі критерії застосовує Європейський суд, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Форма взаєморозрахунків, при якій сума гонорару адвоката залежить від результату (виграшу) справи, у практиці отримала назву «гонорару успіху».

Аналіз цієї складової гонорару наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, в якій викладено висновок, що питання дійсності зобов`язання виплатити гонорар успіху слід розглядати в межах правовідносин, які склалися між адвокатом і його клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського Суду, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

Отже, за наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський Суд керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини»).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Крім зазначеного вище, апеляційний суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналізуючи опис робіт, виконаних адвокатом колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22 про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 04 червня 2024 року у справі № 638/4869/19 (провадження № 61-1999 св 23).

Ураховуючи наведене, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, акт наданих послуг, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, а також з урахуванням заперечень представника відповідача, колегія суддів доходить висновку про те, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді касаційної інстанції підлягає зменшенню.

Отже, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обсяг, складність та значимість таких дій у справі, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «АМПУ» на користь позивача ОСОБА_1 5 000 грн витрат на правову допомогу, а саме:

- 2 000 грн за ознайомлення з апеляційною скаргою ДП «АМПУ»,

- 2 000 грн за представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції,

- 1 000 грн додаткової винагороди.

Розмір додаткової винагороди зменшується судом з тих підстав, що апеляційна скарга відповідача частково була задоволена.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат на підготовку заяви про надання доказів - 500 грн та на підготовку заяви про витрати на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - 500 грн. Колегія суддів враховує зазначені вище висновки судів вищої ланки про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карпенко Оксани Володимирівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

---------------------------------

Повний текст постанови складено 26 липня 2024 року