П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Київ

Справа № 364/1018/23

Провадження: № 22-ц/824/13196/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кінебаса Олексія Михайловича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Володарського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ткаченко О. В.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: Володарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

у с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, яка мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася ОСОБА_3 . Її ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до частини першої статті 135 СК України за вказівкою матері. В свідоцтві про народження в графі мати вказано ОСОБА_2 , в графі батько вказано - ОСОБА_4 . Також вказано, що вона, ОСОБА_2 , фактично перебувала у шлюбних стосунках з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з грудня 2021 року. Спочатку вони спілкувалися по телефону, а потім проживали разом в період його відпусток, оскільки він був військовослужбовцем. 12 січня 2023 року ОСОБА_5 зробив їй пропозицію стати його дружиною, на що вона погодилася і вони планували одружитись. Проте, 22 лютого 2023 року ОСОБА_5 поїхав на Донецький напрямок, де був прикомандирований до 72 бригади, і після цього вона втратила з ним зв`язок. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув. Вказує, що факт встановлення батьківства, необхідний для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, прийняття спадщини, а також внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, тому, просила суд встановити факт, що має юридичне значення батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Славутич, Київської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Біла Церква Київської області.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м. Біла Церква Київської області.

Встановлено порядок виконання рішення, яким у Володарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внесено зміни до актового запису про народження № 61 від 25 жовтня 2023 року, вчиненого Володарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де у графі «батько» замість запису « ОСОБА_4 » внести запис « ОСОБА_5 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України».

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Кінебас О. М. в інтересах ОСОБА_1 , яка не приймала участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував коло спадкоємців померлого ОСОБА_5 , не витребував копії матеріалів спадкової справи. Зазначив, що судом першої інстанції встановлено, що метою звернення заявника до суду є бажання заявника реалізувати право дитини на отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , проте, суд першої інстанції не врахував, що рідна донька від першого шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не була залучена до участі у справі як заінтересована особа, а зважаючи на те, що вона не має самостійної процесуальної дієздатності в судовому розгляді, її законним представником є мати ОСОБА_6 , яка також мала бути залучена до участі у справі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат Рашкова В. В. апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від адвоката Кінебаса О. М. в інтересах ОСОБА_1 надходило клопотання про проведення засідання в режимі відео конференції, проте, при спробі з`єднання, останній на зв`язок не вийшов, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення адвоката Рашкової В. В., ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 в м. Біла Церква, Білоцерківського району, Київської області, батьками якої вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а. с. 5).

Зі слів заявниці встановлено, що вона перебувала у стосунках з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з грудня 2021 року. Спочатку вони спілкувалися по телефону, а потім проживали разом в період його відпусток, оскільки він був військовослужбовцем. Зі слів ОСОБА_3 встановлено, що 12 січня 2023 року ОСОБА_5 зробив їй пропозицію стати його дружиною, на що вона погодилася і вони планували одружитись. Проте, 22 лютого 2023 року ОСОБА_5 поїхав на Донецький напрямок, де був прикомандирований до 72 бригади, і після цього заявниця втратила з ним зв`язок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув (а. с. 76).

Звертаючись до суду з даною заявою, заявниця посилалась на те, що факт встановлення батьківства необхідний для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, прийняття спадщини після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Задовольняючи вимоги поданої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені у судовому засіданні докази та допитані свідки з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_5 батьківства відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та засвідчують походження дитини від нього, що дає підстави для встановлення факту батьківства.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21 (провадження № 61-19306св21).

Як зазначено вище, ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту батьківства, просила встановити, що померлий ОСОБА_5 , є батьком її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначивши при цьому мету встановлення такого факту: призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, прийняття спадщини після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Тобто, метою звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження їх дитини є бажання заявника реалізувати право дитини на отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Із наданих скаржницею до апеляційної скарги письмових доказів убачається, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.11.2019 розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 169).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Про дані обставини заявила суду апеляційної інстанції і заявниця ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23 законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що при розгляді справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець у справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Тобто, такий обов`язок як збирання матеріалів справи може покладатися не тільки на сторону заявника, але й на суд.

Тому, зважаючи на те, що встановлення факту батьківства здійснюється відносно померлої особи, то суду першої інстанції, перш за все, необхідно було з`ясувати чи заведена спадкова справа, якщо так, відповідно, встановити коло спадкоємців.

В той же час, суд першої інстанції не вчинив дій щодо витребування матеріалів спадкової справи або отримання відповідної інформації щодо кола спадкоємців померлого ОСОБА_5 , які повинні були бути залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб.

Донька від першого шлюбу ОСОБА_5 не була залучена до розгляду справи як заінтересована особа, а зважаючи на те, що вона не має самостійної процесуальної дієздатності в судовому розгляді, її законним представником є мати - ОСОБА_9 .

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу(спадкоємці першої-п`ятої черг).

За приписами частини 4 статті 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Як убачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , та такою, що прийняла спадщину. Ії мати, ОСОБА_1 , протягом встановленого строку не подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, про що і зазначила в поданій апеляційній скарзі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 є такою, що прийняла спадщину, залучення ОСОБА_1 її законого представника є процесуальним обов`язком суду, адже дії ОСОБА_2 прямо впливають на реалізацію ОСОБА_7 права на спадкування за законом, а також на обсяг спадкового майна, на яке вона має право претендувати.

Не залучення до розгляду справи в якості заінтересованої особи законного представника неповнолітньої спадкоємиці ОСОБА_7 позбавило останню можливості висловитися з приводу порушеного у заяві питання щодо визнання батьківства померлого ОСОБА_5 відносно доньки ОСОБА_2 .

Доводи представника заявника ОСОБА_2 - адвоката Рашкової В.В. про те, що у даному випадку відсутній спір про право, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки сам факт звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою, вже вказує на наявність спору між сторонами, і потребує вирішення судом, що є прямим визначенням терміну спору про право.

Аналогічна позиція викладена у постанові КГС ВС від 15.10.2020 у справі №922/1174/20.

З урахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із залишенням заяви про встановлення факту батьківства без розгляду з підстав, передбачених частиною 4 статті 315 ЦПК України.

При цьому ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кінебаса Олексія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 08 квітня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: Володарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що вона має право на звернення до суду в порядку позовного провадження для вирішення вказаного спору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору пр подачі апеляційної скарги в розмір 805 грн. 20 коп

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено25 липня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура