Провадження № 4-с/344/26/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Татарінової О.А.

секретаря: Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «ІДЕЯ БАНК», Відділ ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою. В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ перебувало виконавче провадження №25588690 з примусового виконання виконавчого листа №2-873/10 від 06.06.2013р. виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» (на сьогодні АТ «Ідея Банк») заборгованості в сумі 15 355,05 грн.

У вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції було накладено арешт на все нерухоме майно Скаржника згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 06.04.2011 року в межах ВП №25588690 (відділ ДВС Рівненського МУЮ), реєстраційний номер обтяження 11041476. 06 червня 2024 року до відділу ДВС у місті Рівному було направлено заяву про надання інформації щодо відкритих виконавчих проваджень стосовно Скаржника. 20 червня 2024 року було отримано відповідь від відділу ДВС у місті Рівному №168722, відповідно до якої було повідомлено, що вказане виконавче провадження було завершено 30.06.2011 року, у зв`язку з направленням виконавчого листа на виконання до іншого відділу ДВС за належністю (п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії). Крім того, згідно відповіді відділу ДВС арешт з майна не може бути знятий, оскільки у відділу ДВС відсутні відомості про сплату витрат виконавчого провадження та виконавчого збору у виконавчих провадженнях та повідомлено про можливість оскарження такого рішення в порядку, визначеному законом.

Зазначений виконавчий лист Івано-Франківського міського суду не пред`являвся до виконання стягувачем понад 10 років, що свідчить про відсутність майнових претензій у стягувача до боржника.

Враховуючи вищенаведене, оскільки право власності є непорушним, просить суд зобов`язати відділ ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт, накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 06.04.2011 року в межах ВП №25588690 (відділ ДВС Рівненського МУЮ), реєстраційний номер обтяження 11041476, на все нерухоме майно, належне ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

11.07.2024 року представником відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції подано до суду відзив на скаргу, який обґрунтовує тим, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження далі (АСВП) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 25588690 з примусового виконання виконавчого листа № 2н-12045 виданого 05.10.2009 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості в сумі 15355,05 грн.

06.04.2011 року державним виконавцем в межах ВП № 25588690 винесено постанову про арешт майна боржника.

30.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження.

Згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості про сплату скажником заборгованості згідно виконавчих документів, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а відтак відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Державним виконавцем, уповноваженим державою на здійснення функцій з примусового виконання рішень, було винесено постанову про арешт майна боржника. Арешт на майно боржника накладався з метою виконання рішення у відповідності з виконавчим документом і на момент його накладення був таким, що накладався з метою забезпечення можливості виконання рішення суду. Оскільки, виконавчі провадження завершено з підстав, визначених п.10 ч.1 ст 49 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент прийняття рішення, винесення постанови про зняття арешту з майна боржника не відбулося.

Скаржником не долучено документів, які б визначали наявність підстав для зняття арешту з майна боржника. Оскільки, наведені обставини відсутні, то підстав для зняття арешту з майна, накладених згідно з постановою № 25588690 від 06.04.2011, немає.

Законодавством не встановлено строку чинності дії арешту нерухомого майна. Закон України «Про виконавче провадження» визначає вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна, і сплив певного періоду часу з моменту накладення арешту не є підставою для його зняття. Більше того, втручання (до того ж, невиправдано, як стверджує скаржник) у право на мирне володіння майном, було цілком правомірним, адже було покликане на виконання рішення суду у межах та у спосіб, передбачений законодавством. Скаржник доводи скарги не обгрунтовує, належних та допустимих доказів, які б свідчили про обов`язок вчинення такої дії, в скарзі не наведено.

Враховуючи наведене просить суд відмовити в задоволенні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Рищука Віталія Віталійовича про зобов`язання вчинити дії.

18.07.2024 року представником ОСОБА_1 подано до суду додаткові пояснення з яких вбачається, що в тексті скарги помилково було зазначено не коректний номер та дату видачі виконавчого листа № 2н-12045 від 05.10.2009 року. Стягувач ВАТ «Плюс Банк», який з 07 жовтня 2011 року змінив свою назву на ПАТ «Ідея Банк», залучений у вказаній справі як стягувач, та, відповідно, міг би підтвердити чи спростувати наявність таких майнових претензій. При зверненні заявниці до Банку, їй було відмовлено у видачі довідки про відсутність заборгованості у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання. Згідно відповіді відділу ДВС у місті Рівному Західного МРУ МЮ №168722 від 20 червня 2024 року, вказане виконавче провадження було завершено 30.06.2011 року у зв`язку з направленням виконавчого листа на виконання до іншого відділу ДВС за належністю (п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії). Оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 3 роки, то, відповідно, якби у АТ «Ідея Банк» були майнові претензії до ОСОБА_1 , то такий виконавчий документ був би на виконанні у відділі ДВС.Просив про розгляд скарги без її участі та без участі заявника.

Інші заінтересовані особи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, враховуючи, що неявка учасників виконавчого провадження не є перешкодою для розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу та приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, а згідно зі статтею 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.04.2024 року встановлено, що 06.04.2011 внесено відомості до державного реєстру про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 .

З листа начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції від 20.06.2024 року вбачається, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження:

- з реєстраційним номером №2256018 від 27.08.2013, яке зареєстровано на підставі постанови № 38678300 від 08.07.2013 виданої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби рівненського міського управління юстиції Коваль Я.М;

- з реєстраційним номером № 9671894 від 29.03.2010, яке зареєстровано на підстані постанови б/н від 13.02.2010 виданої Відділ ДВС Рівненського міського управления юстиції;

- з реєстраційним номером №10306734 від 30.09.2010, яке зареєстровано на підставі постанови № б/н від 04.06.2010 виданої Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції; з реєстраційним номером № 10801907 від 07.02.2011, яке зареєстровано на підставі постанови № б/н від 03.02.2011 виданої Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції;

- з реєстраційним номером № 11041476 від 06.04.2011, яке зареєстровано на підставі постанови № б/н від 06.04.2011 виданої Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції;

- з реєстраційним номером № 13244492 від 14.11.2012, яке зареєстровано на підставі постанови № 35029619 від 14.11.2012 виданої Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, старший державний виконавець Коваль Я.М.

Із зазначеного листа вбачається, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження далі (ACBП) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 25588690 з примусового виконання виконавчого листа №2н-12045 виданого 05.10.2009 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості в сумі 15 355,05 грн. 06.04.2011 державним виконавцем в межах ВП № 25588690 винесено постанову про арешт майна боржника. 30.06.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості про сплату ОСОБА_1 заборгованості згідно виконавчого документу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а відтак відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

За змістом частини першої статті 50 Закону України від 21 квітня 1999 року

№ 606-XIV «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи 30.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, закінчення державним виконавцем Рівненського міського відділу ВДВС виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби не передбачало обов`язку державного виконавця скасовувати вжиті заходи примусового виконання рішення, а також проводити дії, необхідні саме у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

До таких висновків прийшов Верховний Суд у Постанові від 13.07.2022 р. у справі справа № 2/0301/806/11.

В той же час, виконавчий документ №2н-12045 виданий 05.10.2009 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості в сумі 15 355,05 грн. був переданий до іншого відділу державної виконавчої служби для виконання. Боржником не подано належних доказів щодо добровільного виконання судового наказу №2н-12045 виданого 05.10.2009 Івано-Франківським міським судом та відсутності заборгованості за таким зобов"язанням.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна, і сплив певного періоду часу з моменту накладення арешту не є такою підставою.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення скарги.

Керуючись статями 3,12,13,77,81,258-261,451 ЦПК України, Законом України«Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В :

В задовленні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «ІДЕЯ БАНК», Відділ ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії/бездіяльність органу примусового виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Татарінова О.А.