Справа №639/1422/24
Провадження №4-с/639/11/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Кобзар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт Анни Вікторівни,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2024 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою, зазначивши заінтересованою особою: стягувача ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В., в якій просить суд поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця та прийняти скаргу до розгляду; задовольнити скаргу на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В.; визнати неправомірними дії державного виконавця ОСОБА_3 щодо нарахування суми заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження №18052593; здійснити перерахунок суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.01.2024 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 31.01.2024 року ним було отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за № 8213 за виконавчим листом № 1-1671 від 05.03.2010 року, який було видано Жовтневим районним судом м. Харкова. Скаржник вважає, що дії державного виконавця при проведення виконавчого провадження за №18052593 є такими, що вчинені з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження». Від першого шлюбу з ОСОБА_2 скаржник має дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу зі стягувачем було подано позов до суду про стягнення з нього аліментів. В подальшому відносно скаржника було розпочато виконавче провадження №18052593 та стягувалися визначені судом періодичні суми аліментів. В травні 2019 року у скаржника народилася друга дитина в іншому шлюбі, дружина почала перебувати в декретній відпустці, що стало підставою для повного матеріального забезпечення їх родини. 25.09.2021 року його дружина народила другу дитину, що також ускладнило становище в сім`ї щодо матеріального забезпечення, яким він займався самостійно. Між тим, скаржник з 16.05.2022 року був мобілізований до Збройних Сил України та почав отримувати офіційну заробітною плату. При цьому, без попередження та уточнення наявної заборгованості з метою добровільного погашення, державним виконавцем Кріт А.В. на особистий рахунок ОСОБА_1 для отримання зарплати було накладено арешт. З метою з`ясування дійсних обставин сплати аліментів на дитину, він надавав державному виконавцю роздруківку щодо отриманих ОСОБА_5 сум аліментів за краткою АТ КБ «Приватбанк» за програмою «Джуніор». Більш того, сама дружина дзвонила державному виконавцю з цього приводу, на телефонні дзвінки якої відповіді не було, державний виконавець також жодного разу сама не зателефонувала їй з приводу з`ясування обставин щодо погашення заборгованості з аліментів за вказаною карткою. З цього часу родина ОСОБА_1 залишилася без адекватного матеріального забезпечення, оскільки наразі він знаходиться на військовій службі та не має можливості шукати додатковий заробіток. При цьому, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та має двох малолітніх дітей від другого шлюбу з його заробітної плати, яка складає 21 473,63 грн., починаючи з жовтня 2023 року, вираховується по 10 575,77 грн., тобто більш як 25% доходу. Станом на січень 2024 року у скаржника виникли сумніви в правильності дій державного виконавця ОСОБА_3 , внаслідок чого 23.01.2024 року скаржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Так при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження скаржнику стало відомо, що вони не містять жодних документів щодо з`ясування дійсної заборгованості, яка була визначена за відсутності його повідомлення. Так державним виконавцем було нарахована заборгованість в розмірі

60 462,50 грн. основної суми заборгованості, 30 231,25 грн. штрафу та 60 46,25 грн.

виконавчого збору, з чим він не погодився. Після його звернення до державного виконавця ОСОБА_3 надати пояснення з приводу відсутності визнання погашення заборгованості з червня 2019 року через офіційний рахунок державної виконавчої служи на суму 18 400,00 грн., скаржнику було повідомлено з приводу картки «Джуніор», що вказані платежі не мають визначення призначення платежу. Між тим, з огляду на те, що державний виконавець визнала свою помилку при визначенні належних до сплати сум платежів, скаржнику було запропоновано звернутися до державної виконавчої служби через деякий час з метою отримання перерахунку наявної заборгованості. 31.01.2024 року заявник отримав новий розрахунок суми заборгованості, відповідно до якого станом на 31.01.2024 року належна до сплати сума аліментів складає 28 503,34 грн., з якої: 3 335,04 грн. основного боргу, штраф 50 на користь стягувача станом на 30.06.2023 року 20 972,75 грн., виконавчий збір - 195,55 грн. Із вказаним розрахунком скаржник також не погоджується, з огляду на відсутність визнання сплати аліментів за відкритим в АТ КБ «Приватбанк» картковим рахунком (програма «Джуніор») та подальшим необґрунтованим нарахуванням сум штрафу та виконавчого збору. З приводу перерахування суми аліментів за карткою « ОСОБА_6 » ОСОБА_1 повідомляє, що після розмов з Лілією йому стало відомо, що гроші, які він пересилав дитині, були отримані нею з запізненням більш, ніж на чотири місяці та з великими відрахуваннями, у зв`язку з чим він відкрив на дитину окрему картку в АТ КБ «Приватбанк» за програмою «Джуніор», та в добровільному порядку почав сплачувати аліменти на дитину. При цьому вказана програма в Приват 24 не мала функціоналу щодо визначення призначення платежу.. Скаржник зазначає, що сплачені ним платежі носили періодичний характер, він почав відправляти аліменти кожного місяця за наслідками отримання заробітної плати. Рух коштів за вказаною карткою повністю знаходиться під контролем ОСОБА_7 . Таким чином, загальний розмір відрахувань на сплату аліментів за карткою АТ КБ «Приватбанк» за програмою «Джуніор» склав 19 002,00 грн., що має бути враховано при визначенні загальної заборгованості зі сплати аліментів та визначенні наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_1 штрафу. Так, на думку скаржника, за наслідками наявної некомпетентності було неправомірно нараховано більш ніж 90 тис. грн. заборгованості (в тому числі штраф та виконавчий збір), яка погашається шляхом відрахування з кожної заробітної плати більш ніж на 10 000 грн. При цьому заявник посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 року у справі №206/2658/22 (провадження №61-4693св23), в якій зроблено висновок, що «не зазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини».

У зв`язку з викладеним заявник вимушений звернутися до суду з вказаною скаргою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт Анни Вікторівни. Призначено судове засідання.

ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати з Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) матеріали виконавчого провадження №18052593 та виписку по рахунку ДВС перерахування сум аліментів з червня 2019 року.

В судовому засіданні державний виконавець добровільно погодилась надати вказані докази суду.

19.03.2024 року на адресу суду віддержавного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт Анни Вікторівни надійшов відзив на скаргу, в якому представник ДВС зазначає, що згідно з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділ перебуває виконавче провадження ВП № 18052593 з примусового виконання виконавчого листа №1-1671 від 05.03.2010, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в с. Красилівка Новоград-Волонського району Житомирської області, на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 300 грн. з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового

мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2009 року до її повноліття. Так, 17.03.2010 року державним виконавцем відділу на підставі ст.ст. 3, 18. 24 Закону України

«Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №18052593 (в редакції Закону, що діяв на той час), копії якої направлено сторонам виконавчого

провадження для виконання та відома. 31.01.2024 року державним виконавцем відділу здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.06.2023 року борг складає 41 945 50 грн. У зв`язку з тим, що станом на 30.06.2023 року у боржника існувала заборгованість у розмірі 41 945,50 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, державний виконавець, керуючись ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», винесла постанову про накладення штрафу у розмірі 20 972,75 грн. Предметом спору в рамках розгляду цієї скарги є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 31.01.2024 року, який був отриманий ОСОБА_1 цього ж дня, що підтверджується його особистою письмовою відміткою з підписом. Таким чином, заявник достеменно обізнаний про існування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів щонайменше з 31.01.2024 року. Доводи ОСОБА_1 про те, що він є військовослужбовцем, а тому не може вільно розпоряджатися своїми діями у робочий час, не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, заявник не надав до суду жодних обґрунтувань та доказів щодо неможливості подати ним скаргу в неробочий день або час, або скористатися послугами з надання правової допомоги. При наданні до відділу нових підтверджень по сплаті аліментів, розрахунок буде перераховано, однак боржник одразу звертається до суду зі скаргою на начебто неправомірні дії старшого державного виконавця ОСОБА_3 . Отже державний виконавець заперечує проти викладених у скарзі обставин та її вимог, посилаючись на відповідні положення Закону України «Про виконавче провадження» та судову практику.

Належним чином повідомлений про день і час розгляду скарги заявник ОСОБА_1 жодного разу в судове засідання не з`явився, не зазначив обставин, що свідчили б про актуальність скарги на день її розгляду, надав заяву про розгляд скарги в його відсутність.

Державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В. надала відзив на скаргу, який підтримала, просила відмовити у задоволенні скарги, в подальшому подала витяг (копії документів) з матеріалів виконавчого провадження на виконання клопотання боржника та заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність.

У судове засідання 24.07.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, у зв`язку з чим судом проведено розгляд скарги у відсутність учасників справи, що відповідає положенням ст. 450 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 від 05.03.2010 року (а.с.40) державним виконавцем постановою від 17.03.2010 року (а.с.42) було відкрито виконавче провадження №18052593з примусового виконання виконавчого листа №1-1671 від 05.03.2010 року (а.с. 41), виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 300 грн. з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2009 року до її повноліття.

В рамках ВП №18052593 державним виконавцемХолодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В. 29.03.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 46).

У своїй заяві від 23.01.2024 року ОСОБА_1 просив державного виконавця здійснити розрахунок по аліментам у ВП №18052593, у зв`язку з тим, що ним було сплачено аліменти на депозитний рахунок відділу у 2019 році та 2023 році (а.с. 44), також у заяві просив визначити поточний рахунок НОМЕР_1 для розблокування та надати можливість здійснювати АТ КБ «Приватбанк» видаткові операції в межах двох мінімальних заробітних плат в розмірі 13 400,00 грн.(а.с. 42).

24.01.2024 року державним виконавцемХолодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В. в рамках ВП №18052593 винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операції (а.с. 47-48).

31.01.2024 року державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та визначено, що станом на 30.06.2023 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складала 41 945 50 грн. Між тим, станом на 31.01.2024 року заборгованість по аліментам складає 3 335,04 грн., штраф 50% на користь стягувача станом на 30.06.2023 року 20 972,75 грн., виконавчий збір - 4195,55 грн., а всього 28503,34 грн. Вказаний розрахунок отримано боржником особисто 31.01.2024 року (а.с. 49-51).

З даною скаргою боржник звернувся до суду 11.03.2024 року, однак відповідно до повідомлення державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт А.В. від 12.03.2024 року боржнику ОСОБА_1 за ВП №18052593 станом на 12.03.2024 року заборгованість по аліментам відсутня та залишок штрафу на користь стягувача складає 8 958,47 грн. та виконавчого збору 4195,55 грн., а всього 13 154,02 грн. (а.с.52-53).

Заявником ОСОБА_1 долучено довідку АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що останнім відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , призначення платежу поповнення рахунку ОСОБА_4 (а.с.9).

Інші докази заявником не надавались.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За змістом роз`яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на обґрунтування доводів скарги на дії державного виконавця посилався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківську картку доньки ОСОБА_4 . Інших доводів та доказів на їх обґрунтування, які на думку заявника свідчать про неправильність розрахунку державного виконавця та неправомірність його дій, ОСОБА_1 суду не надав.

При цьому заявник, обґрунтовуючи свою позицію, викладену в скарзі, посилався на практику Верховного Суду в постанові від 10.08.2023 року у справі №206/2658/22 (провадження №61-4693св23), в якій зазначено, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що переглядається, не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду, оскільки суди зобов`язали державного виконавця ОСОБА_8 здійснити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 68603111 з урахуванням квитанцій про перерахунок коштів на банківську картку ОСОБА_9 . Натомість щодо коштів, перерахованих ОСОБА_10 на банківську картку доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на той час була малолітньою, суди виснували, що ці кошти правильно не враховані виконавцем при обрахунку розміру заборгованості за аліментами, оскільки аліменти на дитину стягуються на користь її матері; ОСОБА_11 не є стороною виконавчого провадження; стягувачем у виконавчому провадженні № 68603111 є ОСОБА_9 . Такі висновки судів у справі, що переглядається, узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21) про те, що перерахунок коштів на банківську картку дитини не є належним виконанням аліментних зобов`язань.

Отже в даному випадку наведені заявником ОСОБА_1 посилання на судову практику Верховного Суду в постанові від 10.08.2023 року у справі №206/2658/22 навпаки спростовують позицію заявника про те, що відправлені ним на картку дитини кошти без призначення платежу є аліментами і підлягають врахуванню державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості.

З огляду на викладене, перерахунок коштів без відповідного призначення платежу на банківську картку дитини, яка не є стороною виконавчого провадження, не є належним виконанням аліментних зобов`язань, отже державним виконавцем правильно не враховані вказані суми як аліменти. За таких умов суд не знаходить підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця ОСОБА_3 щодо нарахування суми заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження №18052593, необхідність у здійсненні перерахунку суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.01.2024 року відсутня.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт Анни Вікторівни.

Доводам скаржника про те, що неправильний розрахунок заборгованості по аліментам потягнув за собою накладення штрафу та надмірне обрахування витрат виконавчого провадження суд оцінку не надає, оскільки відповідно до ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 260, 261, 353, 447-452 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 1, 11, 12, 15, 18, 19, 37, 39, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кріт Анни Вікторівни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29.07.2024 року.

Суддя Н.В. Баркова