Провадження № 4-с/761/141/2024
У Х В А Л А

11 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Лишняк А.О.,

від скаржника: представник ОСОБА_1 ,

від стягувача: представник ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 , на дії заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Дзябка Сергія Івановича, орган державної виконавчої служби: Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), стягувач: ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Скаржник просив суд визнати неправомірною і скасувати постанову Заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябка Сергія Івановича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 03.05.2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 17.05.2024 року скаргу прийнято в провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 11.07.2024 року закрито провадження у цивільній справі № 761/23680/23 в частині скасування постанови заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Дзябка Сергія Івановича про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 03.05.2024.

Скарга обґрунтована тим, що неузгоджене у встановленому законом та інструкцією з організації примусового виконання рішень порядку місце побачення, прибуття стягувача із запізненням, та небажання самої дитини зустрічатися з матір`ю, а також попередня поведінка ОСОБА_4 свідчать про поважність причин невиконання судового рішення, що в свою чергу зумовлює відсутність законних підстав для застосування до ОСОБА_3 обмежень, в тому числі тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Обираючи один із запропонованих сторонами виконавчого провадження варіантів місця зустрічей, державний виконавець повинен мотивувати свій вибір, саме з урахуванням інтересів дитини. 03.05.2024 державний виконавець без будь-яких фактичних та правових підстав, без виклику сторін виконавчого провадження та відібрання пояснень, виносить оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яка ніяким чином не мотивована державним виконавцем. Вважає, що за викладених обставин відсутні як факти невиконання судового рішення без поважних причин, так і підстави для застосування до ОСОБА_3 обмежень, в тому числі винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 03.05.2024 року. Вважає, що постанова заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябка Сергія Івановича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 03.05.2024 є протиправною та має бути скасована в судовому порядку.

Стягувач подала до суду письмові заперечення на скаргу, у якій зазначила, що беручи до уваги те, що державним виконавцем було винесено постанову від 05.03.2024 року про накладення на ОСОБА_3 штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання без поважних причин ухвали суду 02.03.2024 року, та те, що 16.03.2024 року ОСОБА_3 без також поважних причин не виконав ухвалу суду і на нього було накладено штраф у розмірі 3400 грн., а також враховуючи вимоги ч. 4 ст. 64-1 ЗУ "Про виконавче провадження" та п. 9 Розділу 9 Інструкції, оскаржувана постанова від 03.05.2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами є правомірною, а скарга ОСОБА_3 безпідставною та такою, що не може бути задоволена.

Орган державної виконавчої служби пояснень суду не надав.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.07.2024, представник скаржника підтримав скаргу в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у ній.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.07.2024, представник стягувача заперечила проти задоволення скарги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях.

В судове засідання, яке відбулось 11.07.2024, представник органу державної виконавчої служби не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року забезпечено позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини, з матір`ю до набрання судовим рішенням законної сили, а саме у м. Тячіві, Закарпатської області, щомісячно у вихідні дні:

- з 10 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі;

- з 10 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі;

- з 10 год. 00 хв. кожної п`ятої суботи до 20 год. 00 хв. кожної п`ятої неділі.

Постановою від 29.12.2023 р. заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем, відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали № 761/23680/23 виданої 14.11.2023 Шевченківським районним судом м. Києва.

Постановою від 03.05.2024 заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві керування транспортними засобами.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII, ст. 448 ЦПК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Принцип обов`язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду.

Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому, вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону «Про виконавче провадження» та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (надалі Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» (надалі - «Закон») у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно з п.п. 8, 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (надалі - «Інструкція») державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові державного виконавця, в порушення ч. 4 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», не викладено мотивів винесеної постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, з огляду на що, суд дійшов висновку, що дана скарга в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_3 , слід задовольнити, а саме, визнати неправомірною постанову заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Дзябка Сергія Івановича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами від 03.05.2024 року.

Керуючись ст.ст. 447-453, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірною постанову заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Дзябка Сергія Івановича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами від 03.05.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: