Номер провадження: 22-ц/813/5232/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бондара В.Я., у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

28.11.2023 року Акціонерне товариство «Акцент Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 16 975,24 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 07.08.2013 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, шляхом підписання Анкети-заяви б/н. Відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Внаслідок невиконання умов договору, у ОСОБА_1 станом на 27.09.2023 року виникла заборгованість у розмірі 16 975,24 грн., з яких: 6 366,75 грн. заборгованість за кредитом; 9 444,98 грн. заборгованість за відсотками; 1 163,51 грн. заборгованість за штрафами.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року позов АТ «А-Банк» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2013 року у розмірі 6 366,75 грн., а також судовий збір у розмірі 1 006,66 грн.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с.68-71).

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк» ставить питання про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року, в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та штрафами, ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.77-78).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.07.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням суддів Громіка Р.Д. і ОСОБА_2 у відпустці, і заміни судді Дришлюка А.І. на суддю ОСОБА_3 , розгляд даної справи відбувся 23.07.2024 року.

Колегія суддів також зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.04.2024 року (а.с.84), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.86, 89, 91-92).

При цьому, слід зазначити, що поштова кореспонденція, яка направлялась на адресу ОСОБА_1 , повернулася до суду першої інстанції з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.91-92), що у відповідності до ч.2 ст. 131 ЦПК України свідчить про належне її повідомлення.

У зв`язку з викладеними обставинами, а також враховуючи що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та штрафами, суд першої інстанції виходив із того, що Анкета-заява від 07.08.2013 року не містить вказівки про процентну ставку, та штраф. Крім того, матеріали справи не мають доказів підтверджень, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами, надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.68-71).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2013 року між ОСОБА_1 та АТ «А-Банк» було укладено кредитний договір, б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.16).

У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Разом з тим, Анкета-заява позичальника, б/н, від 07.08.2013 року не зазначає процентної ставки за користування кредитними коштами, а також сплати штрафів за неналежне виконання умов кредитного договору.

Більше того, суд обґрунтовано виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цим Витягом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк» відповідач ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву від 07.08.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «А-Банк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду розрахунок заборгованості (а.с.4-15), копію Анкети-заяви ОСОБА_1 від 07.08.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.16), банківську виписку за договором, б/н, станом на 27.09.2023 року (а.с.17-30), довідку за картами (а.с.31), довідку за лімітами (а.с.32), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.33-39), витяг з тарифів користування кредитною карткою (а.с.39, 40-зворот), копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.40, 41-зворот).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з тарифів користування кредитною карткою, який, зокрема, зазначає розмір процентів за користування кредитними коштами та розмір прострочених зобов`язань, не містять підпису позичальника, не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання Анкети-заяви відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача https://a-bank.com.ua/terms, неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07.08.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.09.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позичальник в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладених на сайті Банку - не приймаються до уваги.

Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена із зазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк» і погодилася з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.16 зворот).

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Заявник в апеляційній скарзі також зазначає, що суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на користь позивача проценти у розмірі облікової ставки НБУ на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стягнення процентів з відповідачки з підстав ч. 1 ст. 1048 ЦК України не було предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «А-Банк» не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д.Громік

М.М. Драгомерецький