КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4147/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Віктора Юрійовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року (суддя Мазур Ю.Ю.) про залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Віктора Юрійовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Власов Транс», треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Просто Страхування» про стягнення майнової і моральної шкоди,

встановив:

у листопаді 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Власов Транс» майнової шкоди у розмірі 46 117,60грн, витрат по сплаті судового збору 992,40грн та вартості проведення незалежної авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2500грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 5 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Власов Транс» на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, завданий в результаті дорожньо-транспортної пригоди 24 грудня 2021 року, в розмірі 46 117,60грн, витрати на проведення експертного дослідження транспортного засобу та складання висновку експерта № 5 від 23 травня 2022 року з автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 500грн та судовий збір у розмірі 992,40грн.

12 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравцов В.Ю. звернувся до суду із заявою про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, у якій просив стягнути з ТОВ «Власов Транс» на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000грн.

В обґрунтування поданої заяви, представник позивачки зазначав, що 20 грудня 2022 року між ним та позивачкою був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого протягом трьох робочих днів після ухвалення судового рішення, яким закінчується розгляд справи у суді відповідної інстанції, ним складається акт наданих послуг, в якому зазначається обсяг наданої правої допомоги та її вартість (гонорар), з урахуванням витраченого ним часу. Вартість однієї години роботи адвоката встановлюється у розмірі 1 750грн.

Представник позивачки стверджував, що 8 вересня 2023 року ним та позивачкою був підписаний акт, відповідно до якого гонорар адвоката склав 7 000грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова В.Ю. залишено без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кравцов В.Ю.просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ «Власов Транс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000грн, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачка не надала доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів, оскільки у позовній заяві зазначалось, що детальну інформацію щодо обсягу судових витрат і їх документальне підтвердження буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Крім цього представник позивачки зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно необхідності надання позивачкою доказів вже здійсненої оплати гонорару адвокату Кравцову В.Ю., оскільки це суперечить нормам процесуального права та правозастосовній практиці Верховного Суду

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представник ТОВ «Власов Транс» - адвокат Юрченко В.О., будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та заперечував проти задоволення апеляційної скарги (с.с.190-191).

ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною в матеріалах справи адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулось до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.181).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду.

ПрАТ «Просто страхування», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на наявну в матеріалах справи поштову та електронну адресу (с.с.179, 196), свого представника у судове засідання не направило, клопотання про його перенесення не подало.

Виходячи з вищевикладеного та відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кравцова В.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначила, що 27 грудня 2021

року уклала угоду з адвокатом Кравцовим В. про надання правничої допомоги та очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи витрати на правничу допомогу у розмірі від 4 000грн до 8 000грн. Також у позовній заяві зазначено, що детальну інформацію щодо обсягу судових витрат та їх документальне підтвердження буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Залишаючи заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кравцова В.Ю. без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивачки не надано належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачкою коштів у розмірі 7000грн, а також посилався на те, що представник позивачки до закінчення судових дебатів з окремою заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу не звертався.

Переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України). Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).

Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі

можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 та у постанові Верховного Суду від 1 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16.

У порушення наведеного, суд першої інстанції розглянув заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кравцова В.Ю. про ухвалення додаткового рішення без повідомлення інших учасників справи про надходження заяви та про прийняття її до вирішення.

За змістом статті 260 ЦПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Суд першої інстанції в ухвалі зазначив норму, викладену у частині 8 статті 141 ЦПК України, якою визначені підстави для залишення заяви без розгляду, однак не навів мотивів, з яких дійшов висновку, що заяву адвоката Кравцова В.Ю. необхідно залишити без розгляду.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що обставини, викладені судом, а саме, що заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачкою коштів у розмірі 7 000грн та не заявлено до закінчення судових дебатів вимоги про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, є підставою для відмови у задоволенні заяви, а не залишення її без розгляду.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції допустив суперечності в ухвалі суду, посилаючись на обставини, які не можуть бути підставою для залишення заяви про стягнення судових витрат без розгляду.

Також суд першої інстанції не врахував, що дана справа розглядалася у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, а відтак судові дебати в ній не проводилися.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною, чи тільки має бути сплачена.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують

розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

Якщо справа розглядалася у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, сторона повинна подати докази понесених нею судових витрат до ухвалення судом рішення або зазначити поважні причини, з яких вона такі докази була позбавлена можливості подати до ухвалення судом рішення.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Подібна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції при постановленні ухвали про залишення заяви про компенсацію судових витрат без розгляду допустив порушення норм процесуального права, не навівши обґрунтування залишення заяви без розгляду, не повідомив про прийняття заяви до вирішення інших учасників справи, ухвала суду містить суперечливі висновки, тому постановлена з порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Віктора Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року скасувати, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Віктора Юрійовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Власов Транс», треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Просто Страхування» про стягнення майнової і моральної шкоди направити до Голосіївського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук