РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.

за участю секретаря судових засідань Веремійчик Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлення фактичної частки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 01.07.2019 звернулася до суду з позовом, вимоги якого в процесі розгляду справи уточнила, та в якому просить суд встановити порядок роздільного користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №2 висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 15958/34292 від 21.12.2021 року та виділити у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 163, 43 кв.м. (позначена на схемі зеленим кольором), виділити у користування ОСОБА_2 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 465,53 кв.м. (позначена на схемі рожевим кольором). Встановити фактичну частку ОСОБА_1 у нерухомому майні: житловому будинку АДРЕСА_1 в розмірі 83/100 частки домоволодіння, що складається з 1/г частини житлового будинку літ. «А-1 »(приміщення1-3), літ. А4 (приміщення 1-2), прибудова літ. «АЗ-1» (приміщення 1-4, 1-6, 1-7, III), навіс літ. «Г», огорожа №№3,5,7,8, зливна яма № 7.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що вона є власницею 49/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною часткою надвірних будівель, а відповідач ОСОБА_2 є власником іншої частини даного будинку. Право власності набуте нею на підставі договору купівлі-продажу частики житлового будинку приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 17 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2406.Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно Витягу індексний номер 40792058 від 17.07.2015 року.

Загальна площа житлового будинку становить 96,8 кв.м., будинок розташований на земельній ділянці з надвірними будівлями при ньому: сарай - літ. Б, Д, вбиральня Літ. В, У, огорожа № 1-5.

Згідно довідки Міжрегіонального Бюро технічної інвентаризації вих. N° 23106/-01 від 13 травня 2019 року МБТІ повідомляє, що проведено розрахунок ідеальних часток житловою будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . В користуванні ОСОБА_2 знаходяться 1/2 частина Літ. «А- 1» (приміщення 2-3) прибудова Літ. «А2-1» (приміщення 2,4), літ. А (приміщення 2-2), літ. А-3 (приміщення II), ганок літ. А2, сарай літ «Б», вбиральна літ. «В», огорожа № 1, 2, 4. Дійсна вартість 1/2 частини житлового будинку ОСОБА_2 літ. «А-1» із прибудовами та надвірними будівлями становить 107728 грн, що складає 17/100 часток,

В користуванні ОСОБА_1 знаходяться: 1/2 частина житловою будинку літ. «А-1» (приміщення 1-3), літ. а4 (приміщення 1-2), прибудова літ. «АЗ-1» (приміщення і-4, 1-6, 1-7, ІІІ), навіс Літ. «Г», огорожа №№ 3, 5, 7, 8, зливна яма №7.Дійсна вартість 1/2 частини житловою будинку літ. «А1» із прибудовами та надвірними будівлями становить 522665 грн., що складає 83/100 частки.

При цьому згідно довідки Міжрегіонального Бюро технічної інвентаризації вих. № 23106/-01 від 16 квітня 2019 року, що видана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у тому, що при проведенні поточної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 встановлені поточні зміни: загальна площа житлового будинку стала 98,9 кв.м. за рахунок демонтажу частини перегородки та уточнення лінійних розмірів, що згідно з Постановою КМУ № 406 від 07.06.2017 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» не належить до самочинного будівництва, житлова площа будинку не змінилась.

Із зазначеними висновками компетентного органу позивач погоджується, тим більш, що фактично на відповідній межі земельної ділянки розташований паркан і саме таке землекористування відповідає Закону та фактичній площі належного сторонам на праві власності нерухомого майна, з урахуванням площ земельної ділянки, необхідної для забезпечення його використання. Відповідач із зазначеним не погоджується, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова с.Золотарьової Л.І. від 30.07.2019 року відкрито провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання.

06.09.2019 до суду поданий відзив, яв якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилається на неналежність та недопустимість наданих ОСОБА_1 доказів, наявність рішення суду та договору щодо користування майном, а також відсутність підстав для перерозподілу часток у частковій власності, порушення його майнових прав.

25.09.2019 подана відповідь на відзив, а 07.10.2019 заперечення на відповідь на відзив.

06.09.2019 до суду подана зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, а саме шляхом перенесення паркану.

13.12.2019 до суду подане клопотання представника ОСОБА_2 про призначення судової земельно-технічної експертизи.

18.03.2020 до суду подано клопотання представника ОСОБА_1 про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2020 року дана справа була розподілена впровадження судді Губської Я.В.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 вирішено питання про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, відкладено підготовче судове засідання на 03.09.2020 року.

18.08.2020 року до суду поданий відзив на зустрічний позов, в якому просять відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

03.09.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова призначено судову земельно - технічну експертизу, зупинено провадження по справі до її проведення.

24.01.2022 поновлено провадження у даній цивільній справі після проведення експертизи.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2023 прийнято до розгляду уточнену заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлення фактичної частки у нерухомому майні, закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено судове засідання по розгляду справи по суті.

Позивач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі, проти вимог зустрічного позову заперечували, в подальшому подали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти вимог первісного позову заперечували в повному обсязі, вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, в подальшому подали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Враховуючи строки розгляду даної категорії справ, а також ті обставини, що по справі подано уточнену позовну заяву, відзив, заперечення, пояснення, прийнято зустрічний позов, долучено докази, проведено експертизу, сторонами надано пояснення, тобто сторони висловили свою позицію, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників, що в судове засідання 16.07.2024 не з`явилися.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 28, 91-92, 130) житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 (розмір частки 151/200) та ОСОБА_1 (розмір частки 49/200). Зазначена частка будинку була набута ОСОБА_2 в порядку спадкування після своєї матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу отримала цю частку будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 (том 1, а.с. 29, 93, 131).

ОСОБА_1 набула свою частку будинку на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_5 , серія та номер: реєстр № 2406, виданий 17.07.2015, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А (том 1, а.с. 6-7, 89-90).

Такий же розподіл часток на житловий будинок закріплено: рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 12 березня 1973 р. (том 1, а.с. 65-66, 82-83, 86,87); договором про порядок володіння та користування будинком від 19 листопада 2005 року між матір`ю відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , яким на той час належав будинок (том 1, а.с. 33-34, 87-88, 135-136). Договором купівлі-продажу частки будинку 49/200 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (з якою ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу 49/200 частки) від 15 грудня 2005 р. (том 2, а.с. 202) в якому зазначено, що він укладений з урахуванням договору про порядок володіння та користування будинком від 19 листопада 2005 рок між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .

Так, спільна часткова власність на будинок виникла на підставі рішення Народного суду Московського району м. Харкова від 12 березня 1973 р. (том 1, а.с. 65-66, 82-83, 86,87) відповідно до якого було також поділено і земельну ділянку площею 583 м2, яка відносилась до цього будинку. Цим рішенням вже визначено порядок користування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема, за ОСОБА_8 (правонаступницею якої є ОСОБА_1 ) залишено земельну ділянку в розмірі 143 кв. м., а за ОСОБА_4 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) 440 кв. м. Дане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до Акту від 27 липня 1973 року (том 1, а.с. 32, 84, 134), судовим виконавцем Народного суду Московського району м. Харкова Доколіною Р. В. було виконано рішення Народного суду Московського району м. Харкова від 12 березня 1973 р. та надано в користування ОСОБА_4 частину будинку з прибудовами та земельну ділянку розміром 440 м2.

Суд погоджується з твердженням позивача ОСОБА_1 , що вона є власницею 49/200 житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 56,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу частики житлового будинку приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 17 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2406, право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.07.2015. Однак, підстави для перерозподілу часток, на які посилається позивач відсутні.

При визначенні розміру земельної ділянки, що передається у користування, беруться виключно частки у праві власності на житловий будинок, що визначені право встановлювальними документами. Частки у праві власності на будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у зазначених долях переходили від власника до власника, що підтверджується: Договором купівлі-продажу частки будинку 49/200 між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 від 05 серпня 1975 р. (том 2, а.с. 113-114); Свідоцтвом про право на спадщину від 21 січня 1999 року, за яким ОСОБА_3 успадкувала 151/200 будинку за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 (том 1, а.с. 30-31, 85-86, том 2, а.с. 159); Свідоцтвом про право на спадщину від 07 січня 2005 року, за яким ОСОБА_6 успадкувала 49/200 будинку за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10 (том 2, а.с. 185), де вказано, що самовільні споруди до свідоцтва не внесені; Договором купівлі-продажу частки будинку 49/200 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від 15 грудня 2005 р. (том 2, а.с. 202), у якому прямо вказано, що він укладений з урахуванням договору про порядок володіння та користування будинком від 19 листопада 2005 рок між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 ; Договіром купівлі-продажу частки будинку 49/200 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 17 липня 2015 року (том 1, а.с. 6-7, 89-90); Свідоцтвом про право на спадщину від 26 листопада 2018 року, за яким ОСОБА_2 успадкувала 151/200 будинку за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 (том 1, а.с. 29, 93, 131).

Тому ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , як особам, до яких перейшов будинок, належить право користування земельною ділянкою 440 м2 і 143 м2 відповідно, оскільки ці частки пропорційні їх часткам права спільної власності на будинок (151/200 та 49/200). Отже, оскільки частки позивача у праві спільної часткової власності на будинок не змінилась, то ОСОБА_1 не має права на користування більшою часткою земельної ділянки.

У додатку № 2 до висновку експерта за результатами проведення судової земельнотехнічної експертизи № 15958/34292 від 21.12.2021 (том 3, а.с. 51) визначено той варіант розподілу земельної ділянки, який передбачено рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 12 березня 1973 р. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні цієї позовної ОСОБА_1 , оскільки порядок роздільного користування земельною ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вже було проведено рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 12 березня 1973 р., а здійснення ОСОБА_1 добудов (прибудов) без згоди інших співвласників не змінює розміру визначених часток співвласників у праві спільної часткової власності, таким чином ОСОБА_1 не має обґрунтованих законних підстав на користування більшою часткою земельної ділянки.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 зазначає, що придбала частку вказаного домоволодіння та самовільного будівництва не вчиняла, склалася саме така ситуація, що фактичне землекористування не відповідає тим часткам домоволодіння, що було нею придбано, тому просить встановити її фактичну частку 83/100 та порядок роздільного користування земельною ділянкою, відповідно до варіанту №2 висновку експерта в даній справі.

Відповідно до ч.6 ст.120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, якщо такий об`єкт розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію, набувач має право вимагати внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію з визначенням його співорендарем (співкористувачем) земельної ділянки, а до внесення змін до відповідного договору зобов`язаний відшкодовувати орендарю (користувачу) частину орендної плати (плати за користування земельною ділянкою) відповідно до належної йому частки у праві спільної власності на такий об`єкт. Якщо сторони не досягли згоди щодо внесення зазначених змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію, договір про внесення таких змін визнається укладеним за рішенням суду за позовом набувача.Порядок користування декількома орендарями (землекористувачами) орендованою земельною ділянкою (земельною ділянкою, що перебуває у користуванні на праві емфітевзису, суперфіцію) у такому разі визначається договором, укладеним між ними, або за рішенням суду.

Згідно ч.16 ст.12 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, набувач має право використовувати таку земельну ділянку для доступу та обслуговування такого об`єкта. Порядок користування земельною ділянкою набувачем визначається договором між ним та землекористувачем.

У разі недосягнення згоди сторонами щодо порядку користування відповідною земельною ділянкою, такий порядок користування визначається судом.

Порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 визначено посвідченим нотаріально договором про порядок володіння та користування будинком від 19 листопада 2005 року між матір`ю відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , яким на той час належав будинок (том 1, а.с. 33-34, 87- 88, 135-136). Договором купівлі-продажу частки будинку 49/200 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (з якою ОСОБА_1 вподальшому уклала договір купівлі-продажу 49/200 частки) від 15 грудня 2005 р. (том 2, а.с. 202) прямо вказано, що він укладений з урахуванням договору про порядок володіння та користування будинком від 19 листопада 2005 рок між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 4 ст. 358 ЦК України якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Таким чином, порядок користування спірною земельною ділянкою вже визначений рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 12 березня 1973 р., а тому підстави для його зміни відсутні.

Згідно висновку експертів №15958/34292 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи від 21.12.2021 встановлено, що площа, якою фактично користується кожен із співвласників земельної ділянки не відповідає правовстановлюючим документам, а саме: рішенню Народного суду Московського району від 12.03.1973, згідно з яким за ОСОБА_8 ( ОСОБА_1 ) визнано 143 кв.м. земельної ділянки (49/200 частки), за ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) - 440 кв.м. (151/200 частки)

З огляду на вищенаведене площа земельної ділянки, якою фактично користується кожен із співвласників не відповідає правовстановлюючим документам а саме: у ОСОБА_1 фактичне користування земельної ділянки складає 297,16 кв.м.; у ОСОБА_2 -413,72 кв.м. (див. додаток 3) ОСОБА_1 порушені межі землекористування гр. ОСОБА_2 (відповідно до рішення Народного суду Московського району [2 а.с. 87-88] від 12.03.1973) орієнтовною площею 111,57 кв.м. (0,0112 га).Частина земельної ділянки, користувачем якої є гр. ОСОБА_2 (відповідно до рішення Народного суду Московського району [2 а.с. 87-88] від 12.03.1973) знаходиться у користуванні гр. ОСОБА_1 орієнтовною площею 111,57 кв.м. (0,0112га)

Межі земельних ділянок визначаються на місцевості у відповідності із документацією із землеустрою і документами, що підтверджують права на земельну ділянку (державний акт, договір та інші). Межами земельної ділянки, як правило, виступають наземні тверді контури (паркани, стіни будівель тощо) або умовна лінія на поверхні, яка розділяє дві суміжні ділянки.

З огляду на вищенаведене, площа земельної ділянки, якою фактично користується кожен із співвласників не відповідає правовстановлюючим документам, а саме: у ОСОБА_1 фактичне користування земельної ділянки складає 297,16 кв.м., у гр. Касторного С. 0.-413.72 кв.м.

Експертами було встановлено, що станом на час розгляду справи змінено площу частин земельної ділянки співвласників, у зв`язку зі зміною межових знаків на земельній ділянці, а саме: у гр. ОСОБА_4 - зменшилась, у гр. ОСОБА_1 - збільшилась.

Фактичне розташування будівель та споруд не відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку.

Існує порушення меж частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення меж земельної ділянки на місцевості, проводиться суб`єктами господарювання, які отримали право на проведення землевпорядних робіт.

Надати варіант роздільного порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до діючих будівельних норм неможливо, у зв`язку з тим, що між будівлями А3-1 та А2-1 необхідно передбачити ділянку для спільного користування. Із даним варіантом сторони не погоджувалися.

На розгляд суду експертами було надано 2 варіанти порядку користування вище вказаною земельною ділянкою з відхиленням від будівельних норм (ДБН Б.2.2-12:2019).

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов висновку, що позовна вимога первісного позову, щодо поділу земельної ділянки за варіантом 2 задоволенню не підлягає, оскільки такий варіант поділу призводить до порушення чинних норм ДБН Б.2.2-12:2019, що суперечить вимогам закону та порушує права відповідача ОСОБА_2 за його поясненнями, наданими в судовому засіданні.

На запитання сторін експертами надано наступні відповіді:

-Збільшення одним із співвласників своєї частки в спільній власності на будинок шляхом прибудови, перебудови, надбудови, в результаті чого збільшилась корисна площа житлового будинку, не є підставою для збільшення земельної ділянки, що знаходиться в його користуванні, оскільки таке збільшення може значно змінити інтереси інших співвласників, тобто частки співвласників 17/100 та 83/100 не є підставою для змінення порядку користування земельною ділянкою. Враховуючи вище вказане, запропоновано варіант роздільного користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням фактичного розташування житлового будинку.

-Земельна ділянка, що знаходиться у фактичному користуванні (згідно з топографо-геодезичною зйомкою виконаною гр. ОСОБА_2 , має неправильну форму багатокутника та площу 413,72 кв.м. (0,0413 га)

-гр. ОСОБА_1 , має неправильну форму багатокутника та площу 297,16 кв.м. (0,0297 га) .

-Площа, якою фактично користується кожен із співвласників земельної ділянки не відповідає правовстановлюючим документам, а саме: рішенню Народного суду Московського району від 12.03.1973, згідне визнати 143 кв.м. земельної ділянки (49/200 440 кв.м. (151/200 частки)

-Площа частин земельної ділянки кожного зі співвласників була змінена, враховуючи сучасне розташування парканів (межових знаків). Водночас, на дослідження не наданий Акту прийомки-передачі (або встановлення) межових знаків на зберігання.

-Фактичне розташування житлового будинку, споруд гр. ОСОБА_1 відносно межі земельної ділянки не відповідає рішенню Народного суду Московського району від 12.03.1973, а саме: частина житлового будинку гр. ОСОБА_1 розташована на території земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні гр. ОСОБА_2 (орієнтовною площею 1,3 кв.м.).

- ОСОБА_1 порушені межі землекористування гр. ОСОБА_2 (відповідно до рішення Народного суду Московського району від 12.03.1973) орієнтовною площею 111,57 кв.м. (0,0112 га).

-Частина земельної ділянки, користувачем якої є гр. ОСОБА_2 (відповідно до рішення Народного суду Московського району від 12.03.1973) знаходиться у користуванні ОСОБА_1 орієнтовною площею 111,57 кв.м. (0,0112 га)

За таких обставин, суд погоджується з твердженням відповідача за первісним позовом про те, що прибудови, до частини будинку, що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 , не можуть впливати на збільшення розміру земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні. Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Враховуючи те, що: у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація стосовно наявності у власності ОСОБА_1 інших об`єктів, ніж 49/200 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; здійснення ОСОБА_1 добудов (прибудов) без згоди інших співвласників не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, а отже частка ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 залишилась незмінною: 49/200, а всі здійснені нею добудови (прибудови) є її особистою власністю та на розмір частки (у тому числі фактичної) не впливають; доводи позивача про те, що її фактична частка у нерухомому майні житловому будинку АДРЕСА_1 дорівнює 83/100 частини домоволодіння, не підтверджується належними доказами,- у задоволенні позовної вимоги «встановити фактичну частку ОСОБА_1 у нерухомому майні житловому будинку АДРЕСА_1 в розмірі 83/100 частини домоволодіння, що складається з 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» (приміщення 1-3), літ. А4 (приміщення 1-2), прибудова літ. «А3-1» (приміщення 1-4, 1-6, 1-7, ІІІ), навіс літ. «Г», огорожа №№3,5,7,8, зливна яма № 7» слід відмовити.

Таким чином, посилання позивача, що йому належить право користування на 83/100 частини будинку є безпідставним.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

З урахуванням наведеного, у власності ОСОБА_1 перебуває виключно 49/200 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Щодо посилань на лист 23106/-01 від 19.07.2019 р. який надала позивач в обґрунтування своїх вимог - суд його розцінює критично, як такий, що суперечить іншим матеріалам справи, а також встановленим судом обставинам справи.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд погоджується з думкою відповідача, що доводи позивача про те, що її фактична частка у нерухомому майні житловому будинку АДРЕСА_1 дорівнює 83/100 частини домоволодіння, не підтверджується жодними належними доказами, а з листа Міжрегіонального бюро технічної інвентаризації № 23106/-01 від 13.05.2019 (том 1, а.с. 9) взагалі не зрозуміло на підставі яких правових норм, фактичних даних виконавець цього листа робив висновки про розрахунок ідеальних часток. Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 не передбачено складання таких листів. За таких обставин, посилання позивача на те, що лист Міжрегіонального бюро технічної інвентаризації № 23106/-01 від 13.05.2019 є доказом безпідставне і суд жодним чином не може оцінювати цей лист як належний та достовірний доказ.

Згідно з ч. 4 ст. 358 ЦК України якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, вказаною нормою ЦК України передбачено, що посвідчений нотаріально договір про порядок володіння та користування будинком, укладений попередніми співвласниками, є обов`язковим для наступних співвласників, а тому посвідчений нотаріально договір про порядок володіння та користування будинком від 19 листопада 2005 року між матір`ю відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_6 є обов`язковим для ОСОБА_1 . Отже, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація стосовно наявності у власності ОСОБА_1 інших об`єктів, ніж 49/200 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Частка позивача ОСОБА_11 у праві спільної часткової власності на будинок не змінилась, тому він не має права на користування більшою часткою земельної ділянки. Таким чином, здійснення ОСОБА_1 добудов (прибудов) без згоди інших співвласників не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, а отже частка ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 залишилась незмінною: 49/200, а всі здійснені нею добудови (прибудови) є її особистою власністю та на розмір частки (у тому числі фактичної) не впливають.

З приводу вимог зустрічного позову ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 у зустрічних позовних вимогах просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 151/200 частиною земельної ділянки АДРЕСА_1 шляхом перенесення паркану та стягнути на його користь судовий збір.

Висновком експертів № 15958/34232 від 21.12.2021 по цій справі підтверджено, що з боку ОСОБА_1 порушені межі землекористування ОСОБА_2 орієнтовною площею 111,57 кв.м., і ця частина земельної ділянки, право на користування якою належить ОСОБА_2 , знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 . Вищенаведене підтверджується Додатком 3 до висновку експертів (том 3, а.с. 52).

Попереднє місцезнаходження паркану вказане у викопіюванні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , станом на 23.09.2005 (том 2, а.с. 166). Висновком експертів № 15958/34232 від 21.12.2021 підтверджено, що ОСОБА_1 захопила частину земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом встановлення металевого паркану, що підтверджується Додатком 3 до висновку експертів (том 3, а.с. 52) та фото 2, 4, 7 фототаблиці (том 3, а.с. 54).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 і 3 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь- які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Норми ст.ст.15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності (користування) на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 статті 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до висновків експерта у даній справі встановлено, що за існуючих фактичних меж земельної ділянки, порушується право землекористування ОСОБА_2 , розмір земельної ділянки, що належить останньому відповідно до право встановлювальних документах є значно більшим, ніж та частка, якою він користується. Зі схем, наданих до суду експертами на виконання ухвали суду про призначення експертизи вбачається, що станом на дату придбання ОСОБА_1 49/200 допомволодіння по АДРЕСА_1 зі схематичного плану земельної ділянки (а.с.46 т.с.6) у технічному паспорті від 18.06.2015 на цей будинок була відсутня огорожа (паркан)№8 на межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач за зустрічним позовом порушив вимоги земельного законодавства що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача ОСОБА_2 .

В технічному паспорті на цей будинок від 13.05.2019, виготовлений на замовлення ОСОБА_1 . ТОВ «Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» містить огорожу №8(паркан), що поділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо якої ОСОБА_2 в судовому засіданні неодноразово наголошував, що саме ним порушується його право користування земельною ділянкою.

Згідно наданої схеми до висновку експертів у вказаній справі, у додатку №2 зазначено як розташовані межі земельної ділянки відповідно до рішення суду від 12.03.1973 та у додатку 3 як фактично сторони користуються земельними ділянками по АДРЕСА_1 , з цих схем вбачається, що саме огорожа №8, яка існує реально та зазначена в в матеріалах технічної інвентаризації схеми розташування будівель та споруд по АДРЕСА_1 від 19.05.2019 ФОП ОСОБА_12 , однак не зазначена в жодних правовстановлюючих документах порушує право користування земельною ділянкою ОСОБА_2 і це право підлягає захисту, саме шляхом знесення даної перешкоди.

Суд зазначає, що вимога зустрічного позову, сформульована як шляхом перенесення паркану за рахунок ОСОБА_1 без зазначення жодних координат для прив`язки до місцевості є неточною, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в цій справі. За таких обставин, суд вважає належним та достатнім такий спосіб захисту ук усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 , як знесення цього паркану, що чинить йому перешкоди.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом є такими, що підлягає частковому задоволенню.

Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем за зустрічним позовом не надано, а її посилання в позові на не вчинення самозахоплення спростовується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір та судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в первісному позові відмовлено, судові витрати позивача покладаються на користь позивача, також суд стягує на користь позивача за зустрічним позовом пропорційно задоволеної частини позову(50%) судові витрати по сплаті судового збору, оплати експертизи та пов`язані із наданням до суду копії інвентаризаційної справи.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,141,258,263,265,280 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлення фактичної частки відмовити.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 151/200 часткою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення огорожі(паркану) № НОМЕР_3 , зазначеного в матеріалах технічної інвентаризації схеми розташування будівель та споруд по АДРЕСА_1 від 19.05.2019 ФОП ОСОБА_12 . В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»(IBAN НОМЕР_4 ) витрати, пов`язані із наданням до суду копії інвентаризаційної справи в сумі 668,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 364,20 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 4903,20 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.В. Губська