н/п 2/490/523/2024 Справа № 490/7348/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
23 липня 2024 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І.., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
03.08.2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини , в якому просить постановити рішення суду, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно мілолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, починаючи стягнення з дати подачі позову і до повноліття дитини.
В обгрунтування позову посилається на те, що з моменту припинення шлюбних відношень сторони справи мешкають окремо, малолітній син мешкає разом з позивачем, знаходиться на її особистому утриманні. Відповідач свідомо ухиляється від обов`язків щодо виховання сину, не вчиняє жодних дій, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи.
Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина.
Позивач розуміє, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, проте у справі про позбавлення батьківських прав судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, обставин та доказів у справі: сталі соціальні зв`язки дитини, її місце проживання та місце навчання, психологічний стан дитини тощо.
Зазначає, що подача позову про позбавлення батьківських прав направлено на захист інтересів малолітнього сина та відповідає найкращим інтересам дитини.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.08.2023 року відкрито провадження у справі . Зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради надати суду висновок про доцільність позбавлення прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Воєводське, Арбузинський район, Миколаївська область, Україна відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 08 травня 2024 року закрито підготовче провадження по справі , призначено справу до розгляду по суті на 12-30 год. 18 червня 2024 року.
Ухвалою суду від 23 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - залишено без розгляду.
Представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина .
Позивач вважає за доцільне позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, починаючи стягнення з дати подачі позову і до повноліття дитини - залишити без розгляду.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений, відзиву на позов не надав.
Від представника Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника , також надано висновок органу опіки та піклування на виконання вимог ухвали суду.
Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 280-281 ЦПК України.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться.
Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_5 перебувала з ОСОБА_2 (далі - Відповідач) з 11.10.2008 року по 24.01.2017 року у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно висновку від 08.04.2024 року виконкому ММР - доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батька ОСОБА_2 . Встанволено, батько дитини свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, не виявляє до дитини батьківської турботи, не цікавиться його життям та розвитком. За інформацією лікаря та вчителів тільки мати дитини ОСОБА_1 цікавиться його розвитком та навчанням, приділяє належну увагу сину.
У 2021 році мати вже зверталася до органу опіки та пікулування щдо виїзду тимчасового дитини за кордон, адже дозволу батько не надава, вже тоді батько не відповідав на листи та повідомлення фахівців служби.
На неодноразові запити представника щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_2 , поліція відповіді не надає, відповідач на повідомленян та дзвінки не відповідає. За інформацією Воєводського старостинського округу за місцем реєстрації місця проживання ОСОБА_6 останній там не мешкає з 2005 року, ймовірно перебуває за кордоном.
Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб стосунки артема з біологічним батьком є невизначеними, адже він тривалий час з ним не спілкується, немає позитивних спогадів, ображається на нього через те, що батько не цікавиться його життям. Бажає позбавлення батьківських прав свого батька, в нього теплі та доброзичливі стосунки із вітчимом ОСОБА_7 .
Відповідно до акту обстеження умов від акт обстеження умов проживання від 25.07.2023 року, складеного фахівцями Служби у справах дітей адімністрації Центрального району ММР проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 де проживають мати дитини, її чоловік ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та донька позивачки 2021 р.н., для дитини влаштована окрема кімната з необхідними речами, стосунки в сім`ї доброзичливі, дитина забезпечиена всім необхідним.
Згідно довідки Миколаївського ліцею № 38 від 21.06.2013р. вих. № 287/01-12, батько не цікавиться успіхами сина.
Згідно довідки викладача курсів англійської мови Миколаївського ліцею № 38 від 23.06.2023р, батько не цікавиться успіхами сина.
Згідно довідки приватного педіатричного кабінету ФОП ОСОБА_10 від 07.07.2023р., з 2021 року лікар батька дитини не бачила.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши обставини справи щодо свідомого нехтування свїми обов`язками щодо виховання та утримання сина , відсутність з боку батька жодного інтересу до обставин життя дитини, суд доходить до висновку про те, що наявні підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.
З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на наявність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 12,13, 81 , 141, 259-265,273 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Воєводське, Арбузинський район, Миколаївська область, Україна відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО