КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/1114/2024
Справа № 359/8772/23
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Власенка Сергія Павловича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,
У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути на свою користь з Державного бюджету України грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди: в розмірі 500000 грн. - заподіяної внаслідок незаконного перебування під слідством та судом протягом 41 місяця, 100000 грн. - за незаконне повідомлення про підозру та вручення обвинувального акту, 100000 грн. - за незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у період з 15 вересня по 13 листопада 2016 року, а всього на загальну суму 700000 грн.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним перебуванням під слідством та судом, на загальну суму 320000 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено. Компенсацію судових витрат покладено на державу.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 частину обґрунтованих судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 5942,30 грн.

Відповідач Черкаська обласна прокуратура, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року, зменшивши визначений розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, з 320000 грн. до 292756,67 грн.

Відповідач Державна казначейська служба України, не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5942 грн. та відмовити в задоволенні вимог позивача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу за рахунок Державного бюджету України.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури залишено без задоволення, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року залишено без змін.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2024 року змінено, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини викласти у такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання, зазначена в позові: АДРЕСА_2 ) частину обґрунтованих судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 5942,30 грн.».

24 червня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Власенком С.П. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник вказував, що у письмових поясненнях від 01 травня 2024 року представником позивача було зазначено, що протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом рішення останнім буде подано відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та стягнення їх на користь позивача, в тому числі витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. Просив ухвалити додаткове рішення, стягнувши з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в Київському апеляційному суді в розмірі 8000 грн.

Від відповідача Черкаської обласної прокуратури надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Вказував, що представником позивача безпідставно заявлено про стягнення витрат на правову допомогу, які належним чином документально не підтверджені. Додані до заяви про ухвалення додаткового рішення копії документів, зокрема договір про надання юридичних послуг, не стосується справи № 359/8772/23, а представником позивача не надано жодного документу чи іншого доказу щодо його витрат у зв`язку із обсягом наданих послуг: тривалість судового засідання, у якому брав участь, реальним часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) у справі тощо та чи пов`язані ці витрати з розглядом вказаної справи. Представником позивача до заяви долучено лише копію рахунку на оплату № 1 від 19 червня 2024 року, а докази, які б свідчили про оплату адвокатських послуг в справі № 359/8772/23 в розмірі 8000 грн. (квитанція, платіжна інструкція, інший банківський документ) відсутні, що ставить під обґрунтований сумнів реальність їх понесення. Представником позивача не надано інформації з Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, форму та порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів від 16 вересня 2013 року № 481, яка стосується, в тому числі, і діяльності адвокатів. Отже, надані до суду копії документів щодо оплати юридичних послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки дана справа розглядалася судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду в такому ж порядку.

В судове засідання 22 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 та його представник Власенко С.П. , а також представник Державної казначейської служби України не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути заяву про ухвалення заочного рішення без участі позивача та його представника.

Представник Черкаської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви з підстав, зазначених у поданому ним письмовому запереченні.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вирішуючи заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Власенка С.П. про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

До закінчення судових дебатів у даній справі, а саме у поясненнях на апеляційні скарги, представником позивача зроблено заяву про намір подати заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21, згідно яких, у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

До заяви про ухвалення додаткового рішення надано копію договору про надання юридичних послуг від 01 травня 2024 року, укладеного ОСОБА_1 з адвокатом Власенком С.П., за умовами якого замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати замовнику правову допомогу, а саме консультація, підготовка/складання письмових пояснень, інших процесуальних документів та представництво інтересів останнього у Київському апеляційному суді у ході розгляду апеляційних скарг Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 09 лютого 2024 року та додаткового рішення від 26 березня 2024 року. Замовник зобов`язується оплачувати послуги адвоката згідно додатків до даного договору, рахунків та актів прийому-передачі наданих послуг.

Згідно додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 01 травня 2024 року, за взаємною згодою замовник ОСОБА_1 та адвокат Власенко С.П. визначили, що розмір грошової винагороди адвоката за договором про надання юридичних послуг від 01 травня 2024 року складає 8000 грн., які замовник зобов`язується сплатити протягом 30 днів після ухвалення Київським апеляційним судом рішення за результатами розгляду апеляційних скарг у справі № 359/8772/23. У вартість послуг за договором входить складання письмових пояснень (1 год., 3000 грн.), участь адвоката в судовому засіданні 19 червня 2024 року у суді апеляційної інстанції (5000 грн. - 1 судове засідання). Сторони погодили, що оформлення результатів роботи адвоката оформляється актом прийому-передачі виконаних робіт та здійснюється у безготівковому порядку за наданими адвокатом реквізитами.

19 червня 2024 року ОСОБА_1 та адвокат Власенко С.П. підписали акт прийому-передачі наданих послуг про те, що відповідно до умов договору про надання юридичних послуг від 01 травня 2024 року адвокат передав (виконав), а замовник прийняв послуги правової допомоги у справі за результатами розгляду апеляційних скарг Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 09 лютого 2024 року та додаткового рішення від 26 березня 2024 року (справа № 359/8772/23). Даний акт є підставою для здійснення фінансових розрахунків між сторонами, складений у двох примірниках та є невід`ємною частиною договору про надання юридичних послуг від 01 травня 2024 року.

Також до заяви про ухвалення додаткового рішення надано докази направлення копії цієї заяви іншим учасникам справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що акт наданих послуг складено 19 червня 2024 року після закінчення перегляду справи в апеляційному порядку, що вочевидь унеможливлювало його подання до суду до закінчення судових дебатів.

Таким чином, вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем дотримано.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, згідно яких при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в даній справі у апеляційній інстанції здійснював адвокат Власенко С.П., яким подавалися процесуальні документи (пояснення на апеляційні скарги) і який брав участь в судовому засіданні.

Таким чином, факти надання послуг правничої допомоги підтверджені матеріалами справи та встановлені судом.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Аналогічні правові висновки підтримуються Верховним Судом і в подальшому, зокрема в постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 938/466/21 (провадження № 61-5256св23).

Оцінюючи дотримання стороною позивача критеріїв реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру, апеляційний суд вважає в даному випадку дотриманими.

Доводи відповідача Черкаської обласної прокуратури у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення про відсутність належного документального підтвердження витрат на правничу допомогу та неналежність наданих доказів не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної заяви та відхиляються апеляційним судом.

Як вже зазначалось вище, статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У справі, що переглядалася Київським апеляційним судом, апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури залишено без задоволення, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2024 року залишено без змін. Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2024 року змінено, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини викласти у такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання, зазначена в позові: АДРЕСА_2 ) частину обґрунтованих судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 5942,30 грн.».

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги залишено задоволеними, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з держави відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Виходячи із наведеного, оскільки апеляційним судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було укладено договір та додаток № 1 до нього з адвокатом Власенко С.П. про надання правової допомоги, в якому сторони обумовили розмір гонорару у вигляді фіксованої системи оплати, після апеляційного перегляду склали акт наданих послуг, в якому зазначено опис наданих послуг, і відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів позивачем зроблено заяву про надання доказів понесення витрат на правничу допомогу в порядку та строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а протягом п`яти днів після ухвалення рішення представник позивача звернувся з заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої надав докази на підтвердження розміру судових витрат, та підстави їх сплати у вигляді акту прийому-передачі наданих послуг, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність і необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 8000 грн.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Власенка Сергія Павловича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання, зазначена в позові: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст додаткової постанови складено 25 липня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.