Провадження № 2-з/750/35/24
У Х В А Л А

25 липня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді секретарСупруна О.П., Прохоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву заступниці керівника Чернігівської окружної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

24.07.2024 заступниця керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2.24 рішення Чернігівської міської ради 49 сесії 6 скликання від 12.03.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою про передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), будівництва індивідуальних гаражів та надання згоди на отримання права власності на земельну ділянку на користь територіальної громади міста Чернігова», яким затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га, по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.08.2023, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ковтун К.В., на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га, по АДРЕСА_1 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га (реєстраційний номер об?єкта 01);

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га, по АДРЕСА_1 .

У той же день заступниця керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га, по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.08.2023, номер запису про право власності 51498883, за ОСОБА_1 . Вважає, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку може призвести до негативних наслідків, адже існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення у справі відбудеться фактичне розпорядження земельною ділянкою, яка є предметом спору.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2016 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 констатував наступне: «У 2020 році Велика палата ВС окремо звернула увагу судів на необхідність враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови від 15.09.2020 у справі №753/22860/17). З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що процедура застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача є доволі складною в аспекті доведення. Саме тому позиція, викладена у свіжому рішенні ВС, може стати гарантією ефективного судового розгляду за умови належної перевірки добросовісності дій позивача. Так, у справі № 904/1934/23 Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, так і відчужити майно, яке перебуває у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. За таких обставин, у разі звернення з позовом про стягнення коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Зокрема, і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності».

Суд вважає, що також є очевидною і можливість в будь-який момент відчужити земельну ділянку.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, відповідно до пункту 2.24 рішення 49 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 12.03.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою про передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), будівництва індивідуальних гаражів та надання згоди на отримання права власності на земельну ділянку на користь територіальної громади міста Чернігова» затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га, по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування, Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Забасіну I.A. 24.03.2015 видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 .

У подальшому, 25.08.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

На даний час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки із кадастровим номером :02:026:0228 є ОСОБА_1

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0228 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.12.2014, що підтверджується витягом № HB-015 від 17.03.2015.

Однак, спірна земельна ділянка, на думку позивача, відведена у власність відповідачу з порушенням вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам.

Таким чином, наведені у заяві доводи та матеріали позовної заяви дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку, може призвести до негативних наслідків для, адже існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення у справі відбудеться розпорядження земельною ділянкою, яке є предметом спору.

При цьому, суд не знаходить передбачених положеннями статті 154 ЦПК України правових підстав для зустрічного забезпечення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 149 - 153, 157, 258-261, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву заступниці керівника Чернігівської окружної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0228, площею 0,0937 га, по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.08.2023, номер запису про право власності 51498883, за ОСОБА_1 .

Копії ухвали направити сторонам до відома та Деснянському відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення, що не зупиняє її виконання.

Суддя