УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 758/1366/16-ц

провадження № 61-4473ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. 0. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Штрондою Антоном Михайловичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за вкладом і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за вкладом та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву обґрунтувала тим, що 03 лютого 2014 року вона через свого представника ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт» в іноземній валюті. На виконання умов цього договору Банк прийняв, а вкладник передала в управління Банку грошові кошти у сумі 17 405,37 дол. США строком на 6 місяців включно зі сплатою процентів.

Вказувала, що влітку 2014 року, у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, її рахунки було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Позивачка через свого представника зверталася до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів та виплати процентів, однак вимогу позивачки Банк не виконав.

Зазначала, що такі дії відповідача є незаконними і їй фактично завдана майнова та моральна шкода, тому, з урахуванням неодноразових заяв про уточнення та збільшення позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь: суму залишку вкладу у розмірі 17 405,00 дол. США, проценти за користування коштами - 2 058,56 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань - 751 373,85 дол. США, а всього 770 837,41 дол. США.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді суми залишку вкладу в сумі 17 405 доларів США, відсотки за користування вкладом в сумі 2 058,86 дол. США і пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 17 405 дол. США, а всього - 36 868,86 дол. США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 280,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами наявні договірні правовідносини за договором вкладу, позивач підтвердила внесення грошових коштів на депозитний рахунок, відкритий у Банку, тому у відповідача існують зобов`язання щодо повернення вкладникові суми вкладу та відсотків за його користування. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова Банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю завдання їй такої шкоди і розміру такої шкоди.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року в частині часткового задоволення позову та в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові коштів у вигляді суми залишку вкладу у розмірі 17 405,00 дол. США та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2 058,60 дол. США, а всього стягнуто 19 463,60 дол. США. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявні договірні правовідносини за договором вкладу, позивач підтвердила внесення грошових коштів на депозитний рахунок, відкритий у банку, тому у відповідача існують зобов`язання щодо повернення вкладникові суми вкладу та відсотків за його користування. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю завдання їй такої шкоди і розміру такої шкоди. Апеляційний суд не погодився із рішення суду в частині часткового задоволення позову та погодився в іншій оскаржуваній відповідачем частині у зв`язку з наступним. Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у виниклих правовідносинах є ТОВ «ФК «Фінілон». В своїй апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що у спірних правовідносинах відбулося переведення боргу банку на підставі відповідного договору від 17 листопада 2014 року, укладеного між банком та ТОВ «ФК «Фінілон», унаслідок чого товариство стало новим боржником у спірному зобов`язанні. На вказаному наголошено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №199/3152/20, у якій, зокрема, зазначено про те, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Матеріали справи не містять доказів надання кредитором ОСОБА_1 згоди на заміну боржника з банку на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому доводи апеляційної скарги в частині того, що належним відповідачем у вказаній справі є не вони, а ТОВ «ФК «Фінілон», апеляційний суд відхилив. Крім того, апеляційний суд вказав, що 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_1 , уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт» в іноземній валюті. На виконання умов цього договору банк прийняв, а ОСОБА_1 (вкладник) передала в управління банку грошові кошти у сумі 17 405,37 доларів США строком на 6 місяців включно зі сплатою процентів. Термін повернення суми вкладу з нарахованими відсотками - 04 серпня 2014 року. У зв`язку з чим, до стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає сума у вигляді залишку вкладу в розмірі 17 405 доларів США (у межах заявлених позовних вимог). В частині стягнення з банку пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день за період з 05 серпня 2014 року по 11 листопада 2018 року (в межах заявлених позовних вимог) є хибними. З врахуванням того, що позивачкою до матеріалів справи не було долучено договору банківського вкладу, з якого б вбачалася відсоткова ставка, тобто відсотки, які мали бути нараховані вкладнику на суму вкладу. Сама позивачка не вказувала про те, яка була відсоткова ставка за договором банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» в іноземній валюті, апеляційний суд позбавлений можливості розрахувати суму пені та стягнути її. За таких обставин, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року в частині часткового задоволення позову та в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді суми залишку вкладу в сумі 17 405,00 дол. США та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 2 058,60 дол. США, а всього 19 463,60 дол. США.

АТ КБ «ПриватБанк» 27 березня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, у якій просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20. АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі зазначає, що суди не врахували, що банк з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за договором банківського вкладу, який є предметом спору, а новим боржником за договором є ТОВ ФК «Фінілон». Банк надав суду належні та допустимі докази на підтвердження обставини відносно отримання згоди вкладника (позивача) на переведення боргу за його договорами які є предметом спору на ТОВ ФК «Фінілон».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що що 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 , через свого представника - ОСОБА_1 , уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт» в іноземній валюті.

На виконання умов цього договору Банк прийняв, а ОСОБА_1 (вкладник) передала в управління Банку грошові кошти у сумі 17 405,37 дол. США строком на 6 місяців включно зі сплатою процентів. Термін повернення суми вкладу з нарахованими відсотками - 04 серпня 2014 року.

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу.

Згідно з пунктом 1 цього Договору визначено, що на підставі згоди кредиторів, яка отримана Банком шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, викладених на сайті Банку: https://privatbank.ua/terms/, що є невід`ємною частиною до цього договору, Банк переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань з виплати грошових коштів, які виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування відповідно до переліку (Додаток № 1). Зобов`язання з виплати грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування відповідно до переліку (Додаток № 1), які укладені структурними підрозділами Банку, що здійснюють діяльність на території АР Крим.

У пункті 3 такого Договору, зазначено, що протягом одного дня з моменту укладення цього Договору Банк зобов`язується перерахувати ТОВ «ФК «Фінілон» грошові кошти, розміщені кредиторами на підставі договорів у розмірі відповідно до Додатку № 1. Переказ грошових коштів здійснюється в гривні за курсом відповідно іноземної валюти до гривні, встановленим Національним банком України на дату укладення договору.

Згідно з пунктом 4 такого Договору, з моменту набрання чинності цим Договором ТОВ «ФК «Фінілон» бере на себе зобов`язання Банку і є боржником за договорами відповідно до Додатку 1.

Відповідно до пункту 5 такого Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Згідно з витягом від 08 липня 2020 року з Додатку № 1 (Реєстр Кредиторів) до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, у переліку кредиторів Банку наявна ОСОБА_1 , а розмір коштів, який переведений банком на ТОВ «ФК «Фінілон», становить 17 418,14 дол. США та складається із суми вкладу та нарахованих відсотків.

18 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» підписали додаткову угоду до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, у якій погодили внести зміни до пункту 3 Договору, виклавши його у такій редакції: «Протягом двадцяти днів з моменту укладення цього Договору Банк зобов`язується перерахувати ТОВ «ФК «Фінілон» грошові кошти, розміщені кредиторами на підставі договорів в розмірі відповідно до Додатка № 1. Переказ грошових коштів здійснюється у гривні за курсом іноземної валюти до гривні, встановленим Національним банком України, на дату такого переказу».

Крім того, судами встановлено, що у пункті 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» та викладених в редакції від 01 червня 2014 року, визначено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності Банку на цій території клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ Банку, розташований на материковій частині України, для здійснення Банком дій щодо уточнення інформації щодо ідентифікації та вивчення Клієнта, та надати в Банк від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , довідку про відсутність виплат грошових коштів Клієнту - фізичній особі. Водночас клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31 грудня 2014 року.

У пункті 1.1.7.59 цих Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що у разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених пунктом 1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором Клієнта з Банком може бути змінена шляхом повідомлення, в тому числі на сайті Банку у відповідному розділі Умов та правил. При необхідності отримання Банком згоди від Клієнта на здійснення таких дій, сторони керуються статтею 205 ЦК України (мовчазна згода).

На підставі зазначених пунктів Умов та правил надання банківських послуг, 30 січня 2015 року на офіційному сайті Банку за посиланням: https://conditions-and-rules.privatbank.ua/news/74/?lang=ru було розміщене повідомлення для клієнтів Банку з таким змістом:

«У зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділ "1.1.7. Додаткові положення" Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами Клієнта з Банком. У разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору Клієнта з Банком буде здійснюватись з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінілон", що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 32. У разі незгоди Клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення Клієнт направляє Банку в строк до 15.02.2015 р. Ненадання Клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення Банком переводу боргу по договорам Клієнта на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінілон" зі згоди Клієнта».

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка вказувала на те, що Банк не виконав своїх зобов`язання щодо повернення належних їй коштів вкладу разом із нарахованими відсотками згідно з умовами договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та її законних прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та увалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки з 17 листопада 2014 року зобов`язання Банку за договором банківського вкладу переведено на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником позивачки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових:

по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання;

по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року в справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) зазначено, що: «доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено, що: «відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не надавали згоди на переведення боргу від АТ «КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що саме АТ «КБ «Приватбанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що: АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання не виконав та кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов`язання; АТ КБ «ПриватБанк» не довів, що договір про переведення боргу було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , а тому саме року АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог до банку.

Посилання на висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18 від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Штрондою Антоном Михайловичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за вкладом і моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат