П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Київ

Справа № 754/9150/23

Провадження: № 22-ц/824/11728/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Петришака Андрія Ярославовича в інтересах ОСОБА_1

та адвоката Жданової Оксани Вікторівни в інтересах ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В. В..,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна,

у с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.05.2023 року було виявлено, що наглядно знайомий йому чоловік, як в подальшому виявилось ОСОБА_2 , цілеспрямовано завдає ударів по транспортному засобу «Peugeot 301», державний номер НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності. У подальшому, він припинив протиправну діяльність відповідача, викликав поліцію та склав у їх присутності заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом неправомірних дій відповідача. Після прибуття працівників поліції, останніми зафіксовано, що під час виїзду за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянина ОСОБА_2 , який пошкодив належний ОСОБА_1 припаркований автомобіль. В ході огляду транспортного засобу було виявлено, що автомобіль має ушкодження, які зафіксовані в протоколі огляду від 05.05.2023 року. З метою визначення розміру матеріальної шкоди, було проведено автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля, становить 178551,28 грн. За таких підстав, просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням майна в розмірі 178551,28грн, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням майна, в розмірі 184 351,28грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2785,52грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Петришак А. Я. в інтересах ОСОБА_1 та адвокат Жданова О. В. в інтересах ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Адвокат Петришак А. Я. в інтересах ОСОБА_1 на обгрунтування доводів апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди, а також судових витрат, зазначив, що розмір, визначений судом, на відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 є необгрунтованим, з огляду на те, що ситуація, яка склалась між сторонами має значний психотравмувальний вплив на ОСОБА_1 та основні сфери його життєдіяльності. Також вважає, що суд передчасно, в порушення вимог, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про недоведеність позивачем заявленного розміру витрат на правничу допомогу та відсутність їх належного підтвердження та обгрунтування. На підставі викладеного, просив рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди та витрат на правничу допомогу скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі.

Адвокат Жданова О. В. в інтересах ОСОБА_2 на обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновок суду про завдання шкоди саме відповідачем обгрунтовується неналежними та недостатніми доказами, з аналізу яких неможливо встановити особу завдавача шкоди майну позивача. Вважає, що відомості, які містяться в поданих доказах, мають істотні суперечності та є взаємовиключними, обставини, які суд вважав встановленими, мають бути перевірені іншими засобами доказування, у тому числі, за ініціативою суду, з метою всебічного розгляду справи. Окрім того, вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення, яке було допущено працівниками Національної поліції України в частині оформлення матеріалів при прийнятті від позивача усної заяви про вчинення кримінального правопорушення. Звертає увагу суду, що суд першої інстанції не вірно застосував до даних правовідносин положення ст. 1166 ЦК України, оскільки дана норма має застосовуватись виключно за умови доведення позивачем належними доказами причетності відповідача до завдання шкоди.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 травня та 31 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

17 червня 2024 року від адвоката Петришака А. Я. в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив, відповідно до якого, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважав необґрунтованими, з огляду на те, що оцінка дій чи бездіяльності органів Національної поліції не є предметом розгляду у даній справі. Вказує, що законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. Зазначив, що заперечення відповідача щодо фактичних обставин слід оцінити критично в силу застосування принципу заборони суперечливої поведінки. Звертає увагу суду, що в судовому засіданні, яке відбулось 13 грудня 2023 року, представник відповідача не заперечувала, що відповідач жбурнув бетонну урну на автомобіль позивача.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Peugeot 301», державний номер НОМЕР_1 .

05.05.2023 року працівниками Деснянського УП ГУ НП складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого, у ОСОБА_1 було прийнято усну заяву про те, що 05.05.2023 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, за адресою м. Київ, вулиця Сержа Лифаря, 5, біля 4 під`їзду, невстановлена особа пошкодила його автомобіль «Peugeot 301», державний номер НОМЕР_1 .

В той же день, працівниками Деснянського УП ГУ НП складено протокол огляду автомобіля «Peugeot 301», під час огляду якого було виявлено пошкодження даного автомобіля.

16.05.2023 року лейтенантом поліції Деснянського УП ГУ НП Русланом Ковтуном, за погодженням т.в.о. начальна сектору у складі відділу Деснянського УП ГУ НП Олександром Галузінським, було складено довідку про проведення перевірки по заяві ОСОБА_1 від 05.05.2023 року про пошкодження його автомобіля «Peugeot 301», в ході проведення якої було встановлено, що до даної події причетний громадянин ОСОБА_2

02.06.2023 року за зверненням ОСОБА_1 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», було проведено автотоварознавче дослідження.

Відповідно до Звіту № 85-2023 про оцінку колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, в результаті його пошкодження становить 178551,28грн. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля, в результаті цього пошкодження, становить 170383,71грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів, наданих працівниками поліції, які підтверджують факт пошкодження ОСОБА_2 автомобіля «Peugeot301», який належить ОСОБА_1 , на суму 178 551,28 грн. Враховуючи глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважав, що сума у розмірі 5000грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Окрім того, вважав за доцільне зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу з 30 000 до 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9, ч. 2, ст. 16 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, для застосування положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Частинами 1,5,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 84 ЦПК України передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як зазначено вище, визнаючи причетність ОСОБА_2 до пошкодження автомобіля позивача, суд першої інстанції виходив із довідок, протоколів та рапорту, складених працівниками Деснянського ВП ГУ НП у м.Києві, а саме: рапортом; довідками та протоколами.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та ґрунтуються на наступному.

Так, 05.05.2023 року працівниками Деснянського УП ГУ НП складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого у ОСОБА_1 було прийнято усну заяву про те, що 05.05.2023 року, приблизно о 21 годині 15хвилин , за адресою АДРЕСА_2 , біля 4 під`їзду, невстановлена особа пошкодила його автомобіль (т. 1 а. с. 7-8).

Із вказаного протоколу від 05.05.2023 року, убачається, що ОСОБА_1 , почувши гучний грохот на вулиці, вийшов з під`їзду та побачив чоловіка, який бив сміттєвою урною лобове скло його автомобіля. Оглянувши автомобіль, ОСОБА_1 виявив по всьому кузову пошкодження у вигляді вм`ятин та розбите лобове скло.

В той же день, під час огляду даного автомобіля працівниками Деснянського УП ГУНП, останніми було виявлено, що пошкоджене лобове скло в лівій частині внаслідок його розбиття у зв`язку з чим утворились сколи; пошкодження капоту з правої сторони від невідомого предмету, внаслідок чого утворилась вм`ятина; пошкодження правого крила від невідомого предмету, внаслідок чого утворилась вм`ятина; пошкодження правої передньої дверки автомобіля від невідомого предмету, внаслідок чого утворилась вм`ятина; пошкодження правої задньої дверки автомобіля від невідомого предмету, внаслідок чого утворилось дві вм`ятини; пошкодження правого заднього крила від невідомого предмету, внаслідок чого утворилась вм`ятина (т. 1, а. с. 11-14).

В зазначеному протоколі огляду від 05.05.2023 року міститься інформація про те, що біля автомобіля знаходилась особа, чоловічої статі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 .

05.05.2023 та 06.05.2023 у ОСОБА_1 працівниками поліції були відібрані пояснення, в яких останній зазначав, що 05.05.2023 року, приблизно о 21 год 15 хв він приїхав до будинку, та припаркував власний автомобіль «Peugeot 301». Далі, заходячи до під`їзду він побачив чоловіка, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , який забіг за ним до під`їзду із ножицями секаторами, замахувався на нього, схопив за сумку в якій знаходилась вогнепальна зброя, тому він його повалив, під час чого отримав удар ножицями по руці (т. 1, а. с. 9-10).

06.05.2023 року працівниками Деснянського УП ГУ НП складено протокол огляду приміщення загального коридору, що розташований на 2 поверсі 4 під`їзду, будинку АДРЕСА_2 . Під час огляду на підлозі, біля дверей квартири АДРЕСА_4 виявлено металевий секатор (т. 1, а. с. 160-165).

Згідно рапорту о/у СКП ВП №2 Деснянського УП ГУ НП у м. Києві, лейтенанта поліції Дмитра Ілляшика , убачається, що 05.05.2023 року перебуваючи на добовому чергуванні, надійшов виклик на спец. лінію «102». В ході відпрацювання даного виклику було здійснено виїзд, де було виявлено громадянина ОСОБА_2 , який пошкодив припаркований автомобіль заявника. Однак, опитати ОСОБА_2 з даного приводу не надалось можливим, так як останній поводив себе не адекватно та повідомляв нісенітниці (т. 1, а. с. 15).

16.05.2023 року лейтенантом поліції Деснянського УП ГУ НП Русланом Ковтуном, за погодженням т.в.о. начальна сектору у складі відділу Деснянського УП ГУ НП Олександром Галузінським, було складено довідку про проведення перевірки по заяві ОСОБА_1 від 05.05.2023 про пошкодження його автомобіля. В ході проведення перевірки було встановлено, що до даної події причетний громадянин ОСОБА_2 , Проведеною перевіркою було встановлено, що ситуація, яка склалася між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить до категорії цивільно-правових відносин і вирішується в судовому порядку або шляхом взаємних переговорів, консультацій та прийняття відповідних рішень(т. 1, а. с. 156).

З метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження відповідачем транспортного засобу позивача, останній звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» з метою проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «PEUGEOT 301», д.н.з. НОМЕР_1 .

Виявлені оцінювачем ушкодження автомобіля збігаються з ушкодженнями, які вказані дізнавачем ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві в протоколі огляду місця події від 05.05.2023 року.

Вищезазначені письмові докази, складені працівниками Деснянського ВП ГУ НП у м. Києві, містять детальні обставини про події, які мали місце 05.05.2023 року, які підтверджують причетність ОСОБА_2 до пошкодження автомобіля ОСОБА_1 , тому, колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодування ОСОБА_1 завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України, та вважає правильним щодо розміру шкоди, який становить 178551,28 грн.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо покладення на відповідача витрат у розмірі 5 800 грн за проведення авто товарознавчого дослідження.

Доводи відповідача про те, що він не є завдавачем шкоди, оскільки причетність його до подій, що стались 05.05.2023 не доведені жодним доказом, спростовуються вищевикладеним.

Колегія суддів також не приймає доводи відповідача про те, що працівники поліції складали документи з порушенням вимог процесуального закону та не у передбачений КПК України спосіб, оскільки, в даному випадку, оцінка дій чи бездіяльності органів Національної поліції не є предметом розгляду у вказаній справі, та може бути оскаржена відповідачем окремо, в іншому судовому провадженні.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначалось вище, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивачка довела задану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, а відповідачі у відповідності до положень статей 12, 76-81 ЦПК України це не спростували і не довели відсутність своєї вини.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Окрім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із матеріалів даної цивільної справи, доказів на обґрунтування заявленої до стягнення суми моральної шкоди у розмірі 100 000 грн (наприклад, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану…), що була завдана ОСОБА_1 , позивачем не надано.

Враховуючи обставини справи та аргументацію позивача щодо завданої моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пошкодження автомобіля призвело до змін в його житті, виникнення необхідності проведенні робіт по відновленню транспортного засобу, як то контроль за їх виконанням, а тому, з урахуванням характеру страждань та обсягу заподіяної шкоди, сума в 5 000 грн. є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди та не суперечить засадам розумності, виваженості і справедливості.

Перевіряючи висновки суду в частині розподілу судових витрат, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що правову допомогу позивачу у справі надававадвокат Петришак А.Я. , що підтверджується ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1394081; свідоцтвом про право на зайняття адвокатської діяльності серії КС № 6491/40, посвідченням адвоката Петрищака А.Я.

Зменшуючи розмір судових витрат на правничу допомогу за клопотанням відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є занадто завищеною та не відповідає складності цивільної справи.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення їх розміру до 5 000 грн.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги адвоката Петришака А. Я. в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Жданової О. В. в інтересах ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката Петришака Андрія Ярославовича в інтересах ОСОБА_1 адвоката Жданової Оксани Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура