Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3211/21
Номер провадження2/711/112/24
РІШЕННЯ
11 червня 2024 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.
представника позивача адвоката Міщенка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , адвокатського бюро «Бодашко і партнери» про усунення перешкод у користуванні майном, -
До Придніпровського районного суду міста Черкаси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , адвокатського бюро «Бодашко і партнери» про усунення перешкод у користуванні майном.
У позові зазначає, що ОСОБА_1 , належить нежитлове приміщення 5-го поверху N?53 (п`ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових примщень будинку побуту « ОСОБА_3 », до яких входить приміщення N? 53, площею 20 кв.м, та частина приміщень спільного користування 5- го поверху N?5-25,N? 5-27, N?5-36,N? 5-49, 5 -У.
Право власності виникло на підставі договору пожертви від 25 квітня 2018 року, укладеного між мною та Адвокатським Бюро «Бодашко та партнери», в особі колишнього чоловіка позивача ОСОБА_2 .
Шлюб був укладений 29.09.2007р, про що видане свідоцтво від 29.09.2007 та зроблено актовий запис за N? 1829.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2019 року шлюб розірвано.

В період спільного проживання в подружніх відносинах, ОСОБА_2 , використовував належне приміщення N? АДРЕСА_2 для підприємницької діяльності, у зазначеному приміщення був розташований офіс АБ «Бодашко і партнери».

Після припинення подружніх стосунків сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя та користування належним нам майном, у зв`язку з чим 27.03.2020 року Придніпровським районним судом порушено цивільну справу про поділ майна подружжя N? N?711/2195/2- провадження 2/711/1347/20. Справу не розглянуто.

Незважаючи на те, що приміщення АДРЕСА_2 належить особисто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АБ «Бодашко і партнери» категорично відмовилися звільнити належне майно та передати технічну документацію на нього.

В приміщенні постійно перебувають сторонні люди, які категорично відмовляються називати свої прізвища та надавати документи про підстави перебування в належному приміщення, посилаючись на ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 в лютому повідомив, що доступ до адвокатської таємниці заборонено і охороняється законом.

Відповідачі, як юридично обізнані особи, усвідомлюють, що з січня 2020 року, тобто більше року, порушують закони України та права власника майна, проте не бажають вирішувати питання в законний спосіб.

Більше того, ОСОБА_2 від імені АБ «Бодашко і партнери» звернувся до суду з вимогами про розірвання договору пожертви.

06 11.2020 року Придніпровським районним судом за даним позовом порушено цивільну справу N? 711/5211/20 провадження 2/711/1980/20 (суддя Скляренко В.М.).

Просить зобов?язати відповідачів ОСОБА_2 та Адвокатське Бюро «Бодашко та партнери» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху N?53 ( п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 », до яких входить приміщення N? 53, площею 20 кв.м, та частина приміщень спільного користування 5- го поверху N?5-25,N? 5-27, N?5-36,N? 5-49, 5 У його власнику ОСОБА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 технічної документації на приміщення 5-го поверху N?53 ( п`ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнення приміщення від речей, належних ОСОБА_2 , Адвокатському Бюро « Бодашко та партнери» та іншим особам, що перебувають в приміщенні N? АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 , Адвокатському Бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, перебувати в приміщенні N?53 ( п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив, у якому зазначається, що 25.04.2018 між сторонами укладений Договір пожертви, який посвідчений приватним нотаріусом. У відповідності до вищенаведеного договору пожертви, Пожертвувач, в особі адвокатського бюро «Бодашко та партнери», передав, а Позивач в свою чергу прийняв в пожертву нежитлове Примішения 5-го поверху Ме 53, загальною площею 20,0 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 ».

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, метою пожертви є надання освіти дітям Позивача.

Крім того, пунктом 2.2.1. Сторони договору визначили, що Пожертвувач зобов?язаний передати Обдарованому разом з речами, які є предметом пожертви, супроводжувальну документацію.

01.02.2018 року, тобто до момента укладення договору пожерти нежитлових приміщень, між Відповідачем - 2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла - 2017» укладено договір позички.

Даним договором передбачено, що адвокатське бюро «Бодашко та партнери» (як власник нежитлового приміщення передав) передало ТОВ «Сміла -2017» у безоплатне користування нежитлове приміщення 5-го поверху N? 53, загальною площею 20,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 ».

Сторони погодили, що строк позички складає 35 календарних місяців починаючи з 01.02.2018 року. Якщо за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору жодна зі Сторін не заявить про намір розірвати даний Договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на той самий термін. Така пролонгація Договору можлива без обмеження терміну.

Крім того, у п. 3.4. зазначеного договору вказано, що у разі зміни власника об?єкту позички, договір залишає свою чинність, а права та обов?язки за даним договором переходять до нового власника об?єкта позички.

Аналогічні за змістом положення передбачені у ст. 832 ЦК України.

Враховуючи наведені факти, Відповідач -1 вважає, що договір позички, укладений між Відповідачем - 2 та ТОВ «Сміла - 2017» є чинним та перейшов до нового власника приміщення у відповідності до договора пожертви нежитлових приміщень та п. 3.4. договору позички.

Таким чином, доводи Позивача щодо користування Відповідачем -1 та Відповідачем - 2 (як наслідок) нежитлового приміщення 5-го поверху N? 53, загальною площею 20,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 » є такими, що не відповідають дійсності, оскільки Відповідач - 1 та Відповідач - 2 ніяким чином не використовує наведене приміщення та не займають його.

Позивачем не надано жодного доказу того, яким чином Відповідач - 1 як фізична особа чи Відповідач - 2 як юридична особа створюють перешкоди у користуванні майном: коли саме і у який спосіб зайняли приміщення, яким чином перешкоджають до нього доступ, чи зберігають у цих приміщеннях власні речі, чи яким іншим чином його використовують.

У позовній заяві та долучених до неї документах Позивачем доводиться правомірність набуття нею у власність майна. Однак, Відповідач - 1 вважає, що такі обставини не стосуються даної цивільної справи. Власність Позивача на зазначене у позові нежитлове приміщення підтверджена відповідними правовстановлюючими документами і не потребує додаткового доказування.

Таким чином, заявлений Позивачем позов є необгрунтованим належними доказами, у зв?язку із чим не може бути задоволений судом.

Крім того, Відповідач - 1 вважає, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Так, Позивач просить суд здійснити захист свого порушеного права шляхом усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням через передачу Позивачці технічної документації на нежитлове приміщення 5-го поверху N? 53, загальною площею 20,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 », звільнити приміщення від речей, які належать Відповідачу - 1, Відповідачу - 2 та іншим особами, заборонити Відповідачу 1, Відповідачу - 2 та іншим особам перебувати в приміщенні 5-го поверху N? 53, загальною плошею 20,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 ».

Проте Позивачкою не доведено факту порушення її прав з боку Відповідача - 1 чи інших осіб щодо яких потрібно встановити заборону перебування чи користування нежитловим приміщенням, у зв?язку із чим Відповідач - 1 вважає, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач 13.10.2021 надіслала відповідь на відзив та указала, що Договір позички, копія якого додана до відзиву, не є належним доказом, оскільки зазначений договір створений після пред?явлення позову і є нікчемним.

Право власності позивача виникло на підставі договору пожертви від 25 квітня 2018 року, укладеного між Адвокатським Бюро «Бодашко та партнери», в особі колишнього чоловіка ОСОБА_2 (Пожертвувач) та ОСОБА_1 (Обдарований)

До відзиву на позов додано Договір позички від 01 лютого 2018 року, за змістом якого Адвокатське бюро «Бодашко і партнери» в особі ОСОБА_2 (Позичкодавець) та ТОВ «Сміла 2017» в особі ОСОБА_4 ( Користувач) уклали договір про безоплатну передачу приміщення -го поверху N?53 (п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 », строком на 35 календарних місяців з подальшою пролонгацією на такий самий термін..

Те, що договору позички, пред?явленого суду в якості доказу непричетності відповідача до правовідносин, що розглядаються, не існувало і він створений ОСОБА_5 і ОСОБА_4 після пред?явлення позивачем позову про усунення перешкод в користуванні майном доведено наступним.

Укладаючи договір пожертви, ОСОБА_2 , вказав в преамбулі договору, що усвідомлював значення своїх дій і керувався ними, а саме: договір укладено «розуміючи значення своїх дій, діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та власний розсуд, без будь якого примусу, як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючі реального настання правових наслідків.... перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам?яті» обох сторін.

В п. 1.1 Договору пожертви між ОСОБА_2 та позивачем однозначно вказано: «пожертвувач стверджує, що відчуження здійснюється ним без будь - яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, і гарантує, що на момент укладення цього договору вищезазначене нежитлове приміщення не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, не встановлені сервітути, нежитлове приміщення не обтяжене, не заставлене, в податковій заставі та в іпотеші не перебуває, відносно нього не укладено будь яких договорів відчуження чи щодо користування з іншими особами... Пожертвувач несе відповідальність за надання неправдивої інформації стосовно прав третіх осіб на відчужуване майно» ( абзац 4 п. 1.1 Договору).

Отже, свідомо і добровільно укладаючи договір пожертви від 25 квітня 2018 року, ОСОБА_2 в присутності нотаріуса стверджував про відсутність будь яких договорів щодо подарованого майна, гарантував відсутність у третіх осіб права користування зазначеним майном і свої твердження завірив своїм підписом, який нотаріально удостовірено.

Те, що договору позички не існувало, доводиться позовом ОСОБА_6 до позивача від 24.07.2020 року про розірвання договору пожертви (справа Придніпровського районного суду N? 711/5211/20).

Позов мотивований наступним: «Позивач з метою врегулювання існуючої суперечності звернувся до Відповідача з листом від 19.05.2020 року, згідно якого просив письмово повідомити його, яким чином починаючи з моменту укладення договору, Відповідачем використовується дане приміщення відповідно до п. 1.2 Договору...»

Ні в тексті позовної заяви, ні в доданих документах жодним словом не позначена наявність договору позички.

Отже, ОСОБА_2 суперечить сам собі: в позові про розірвання договору пожертви він стверджує, що мною не виконані умови п. 1.2 договору пожертви, тобто я не використала подароване мені приміщення для надання нашим дітям освіти, а у відповіді на позов про усунення перешкод в користуванні цим самим приміщенням стверджує, що воно було передане ТОВ «Сміла 2017» 01.02.2018 року - до укладення договору пожертви, тобто користуватися ним плозивач апріорі не могла.

До розірвання шлюбу міжсторонами, ОСОБА_2 в особі АБ «Бодашко та партнери» зі згоди позивача, використовував належне нежитлове приміщення 5-го поверху N?53 (п`ятдесят три) загальною площею 20,0кв.м. , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_4 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 загальною площею 19кв.м. з метою здійснення адвокатської діяльності АБ «Бодашко та партнери», доходи від якої використовувалися в інтересах сім?ї ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

При цьому за погодженням з позивачем, АБ «Бодашко та партнери» виступало в ролі споживача послуг на утримання цих приміщень і укладало договори з їх надавачами, що доведено договором про відшкодування витрат на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 січня 2021 року між асоціацією «Облпобутсоюз» (виконавець) та АБ « Бодашко і партнери (замовник) і сплачувало в повному обсязі комунальні витрати за користування приміщенням, що доведено актом взаємозвірки, також доданим до позову в справі N? 711/5211/20.

Те, що ОСОБА_2 та АБ «Бодашко і партнери» користувалися і на даний час користуються належним приміщенням підтверджується зокрема даними з сайту, з якого вбачається, що АБ «Бодашко та партнери» активно використовує нежитлове приміщення 5-го поверху N?53 (п`ятдесят три) загальною площею 20,0 кв.м. , що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 для здійснення статутної діяльності (адвокатської діяльності ОСОБА_2 ).

ОСОБА_4 і ОСОБА_2 пов?язані особи, мають спільний бізнес: є співзасновникам ТОВ «Сміла 2017», є співзасновникам ТОВ «ЗЕТАРЕНА», де мають паритетні права. Їх пов?язують тривалі дружні стосунки, тому фальсифікація доказів шляхом створення фіктивного договору цими двома особами корисно їм обом.

Перелічені факти повністю доводять те, що договору позички від 01.02.2018 року, пред?явленого в якості доказу ОСОБА_2 , не існувало на момент укладення договору пожертви, на час пред?явлення ОСОБА_2 позову про розірвання договору пожертви (24.07.2020) та момент підписання ним інших документів та договорів.

Договір позички сфальсифікований відповідачем після пред?явлення вимог про усунення перешкод в користуванні майном, тобто після відкриття провадження у справі ухвалою Придніпровського районного суду від 29.06.2021 року, виключно з метою створення ускладнень для розгляду позову.

Право власності позивача на нежитлове приміщення 5-го поверху №?53 (п?ятдесят три) загальною площею 20,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 було зареєстроване у встановленому законом порядку 25.04.2018.

Договір позички є нікчемним правочином, оскільки створений після 25 квітня 2018 року. За прямою вказівкою закону ніхто, крімпозивача, не вправі був розпоряджатися належним їй майном, зокрема передавати його в позичку всупереч її інтересам і інтересам дітей. Отже, договір позички суперечить приписам ч.1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України і є нікчемним.

Посилання відповідача на відсутність порушеного права не доведена.

Як уже зазначалося у п. п, 1.2, 1.3, 1.4 відповіді на відзив ОСОБА_2 та ТОВ «Бодашко і партнери» користуються в теперішній час належним приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 , сплачують комунальні витрати за це приміщення.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не бажає в будь - який мирний спосіб вирішувати питання, що виникли після розірвання шлюбу, наявність між нами тривалого спору щодо поділу спірного майна та інших взаємних претензій (в теперішній час в провадженні Придніпровського районного суду перебуває вісім справ за взаємними вимогами), позивач не має іншого способу відновити належне за законом право на користування та розпорядження належним мені майном, окрім звернення до суду з даним позовом.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_2 19.102.2021 подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що позивач указує, що договір позички, яким Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» передало у безоплатне користування ТОВ «Сміла - 2017» спірне приміщення: є нікчемним у зв`язку з тим, що був укладений після пред`явлення Позивачем позову про усунення перешкод у користуванні майном.

Однак даний договір є дійсним та спрямований на настання реальних правових наслідків.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність становлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Враховуючи наведене, нікчемним може бути визнаний лише той правочин, нікчемність якого встановлена законом і не підлягає доказуванню, зокрема у випадку порушень, які допустили сторони під час укладення договору.

Тому, доводи Позивачки щодо нікчемності договору позички не можуть бути взяті судом до уваги в силу невірного трактування норм законодавства та відсутності жодного доказу на підтвердження факту нікчемності правочину.

Більш того, Позивач вказує, що даний договір є нікчемним правочином, оскільки створений після 25 квітня 2018 року. Вказує, що за прямою вказівкою закону ніхто, окрім Позивача, не вправі розпоряджатися належним останній майном, зокрема передавати його позичку всупереч інтересам Позивача та її дітей та вказує, що договір суперечить приписам ст. 316, 317, 319 ЦК України (норми законодавства щодо визначення поняття права власності, його змісту та реалізації).

Відповідач І вважає, що дані доводи спрямовані на введення суду в оману, оскільки договір позички був укладений 01.02.2018 року, тобто до моменту переходу права власності від Відповідача-2 до Позивача, що в свою чергу не порушило жодного права Позивача, в тому числі і пра за власності, оскільки на момент вчинення правочину, у Позивача було відсутнє таке право.

Позивач стверджує, що Відповідач користуються спірним приміщенням і на даний час, що підтверджуються доказими з сайту.

Даний доказ є недопустимим та не підтверджує жодним чином факту користування Відповідачем

Відповідач - 1 вважає, що належним та допустимим доказом є саме договір позички, укладений між Адвокатським бюро «Бодашко та партнери» та ТОВ «Сміла - 2017», копію якого Відповідач - 1 долучив до матеріалів справи разом із поданням відзиву на позовну заяву.

Будь - яких належних та допустимих доказів на обгрунтування факту користування приміщенням як Відповідачами так і будь - якими іншими особами, факту щодо вчинення Відповідачами будь - яких перешкод у реалізації права власності Позивачем не надано.

Відповідач - 1 вважає, що доводи Позивача, висловлені як у позові так і у відповіді на відзив, є абстрактними, звужуються лише на предмет набуття права власності на спірне приміщення та на предмет нікчемності договору позички, в той час як предметом спору є саме усунення перешкод у користуванні майном. Жодного доказу стосовно вчинення Відповідачами перешкод у реалізації права власності Позивачем не надано.

Окрім того, на момент укладення договору позички Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у зв?язку із чим Позивачка була обізнана про укладення даного договору.

Тому доводи про необізнаність, а також про створення договору після пред?явлення позову не відповідають дійсності повністю.

За таких обставин Відповілач - 1 вважає, що позовна заява не підлягає до задоволенню у зв?язку із недоведеністю.

Ухвалою суду від 03.08.2022 з занесенням до журналу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні адвокат Міщенко С.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задоволити з підстав, зазначених у позові. Додав, що позначення приміщення «5-У», слід вважати вірно «5-V».

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бабіч Т.Г. заперечувала щодо задоволення вимог.

Ухвалою суду від 07.04.2023 зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , адвокатського бюро «Бодашко і партнери» про усунення перешкод у користуванні майном до розгляду у касаційному порядку справи за позовом Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 про розірвання договору пожертви, яка розглядається в порядку цивільного судочинства у Верховному Суді.

Ухвалою суду від 29.01.2024 поновлено провадження у справі з підстав усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступні правовідносини та застосував відповідні норми права.

Відповідно до Договору пожертви від 25.04.2018 позивачу ОСОБА_1 Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» пожертвувало нежитлове приміщення 5-го поверху N?53 (п`ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових примщень будинку побуту « ОСОБА_3 », до яких входить приміщення N? 53, площею 20 кв.м, та частина приміщень спільного користування 5- го поверху N?5-25,N? 5-27, N?5-36,N? 5-49. 5 V.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.04.2022 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» та рішення суду від 11.10.2021, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у справі за позовом Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» про розірвання договору пожертви, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.11.2023 касаційну скаргу Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» залишено без задоволення, а рішення судів без змін.

Крім цього, у постанові Верховний Суд зазначив та погодився з висновками судів, що суди вірно встановили, що нежитлове приміщення (пожертва) 01 лютого 2018 року передане самим АБ «Бодашко та партнери» в особі керівника ОСОБА_2 у безоплатне користування (оренду) ТОВ «Сміла-2017» строком на 35 місяців, тобто до 01 січня 2021 року, що підтверджується відповідним договором оренди від 01 лютого 2018 року та актом прийому-передачі від 01 лютого 2021 року. з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. АБ «Бодашко та партнери», продовжуючи використання предмета пожертви у своїй діяльності та ініціюючи судовий процес про розірвання договору пожертви через нецільове використання предмета договору, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами пожертвувача.

Отже судами усіх інстанцій установлено, що відповідачі використовують належне позивачу нежитлове приміщення.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першоюстатті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю.

Для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав - позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373//16-ц (пункт 67) звернула увагу на те, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц зроблено правовий висновок про те, що зайняття нежитлового приміщення фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, не створює перешкоди у розпорядженні цим майном, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нежитлового приміщення вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, тобто негаторний позов (такі висновки наявні й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, за змістом пункту 49 якої з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення, а позов про виселення є негаторним).

Більше того, за наявного підходу до фізичного зайняття майна як до триваючого порушення, на вимоги про припинення якого не поширюється позовна давність, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця (див. у подібних правовідносинах також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі відмовилися звільняти належне їй приміщення та створюють перешкоди в фізичному доступі до нього, продовжують використовувати його на власний розсуд та для здійснення ними своєї діяльності. Як один з доказів останнього, надає фотокопію з повідомлення, де зазначається, що адвокат Бодашко О.О., Адвокатське бюро «Бодашка та партнери» використовують примішення для здійснення у тому числі адвокатської діяльності.

Отже, нежитлове приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових примщень будинку побуту « ОСОБА_3 », до яких входить приміщення N? 53, площею 20 кв.м, та частина приміщень спільного користування 5- го поверху N?5-25,N? 5-27, N?5-36,N? 5-49. 5 V знаходиться у фактичному користуванні відповідачів без встановлених законом підстав. Останні перешкоджають позивачу у вільному користуванні своєю власністю через відсутність фізичного доступу до нього.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовуютьКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому суд вважає, що слід зобов`язати відповідачів усунути перешкоди позивачу в користуванні належними їй нежитловим будинком шляхом усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху N?53 ( п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 », до яких входить приміщення N? 53, площею 20 кв.м, та частина приміщень спільного користування 5- го поверху N?5-25,N? 5-27, N?5-36,N? 5-49. 5 V його власнику ОСОБА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 технічної документації на приміщення 5-го поверху N?53 (п`ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнення приміщення від речей, належних ОСОБА_2 , Адвокатському Бюро « Бодашко та партнери» та іншим особам, що перебувають в приміщенні N? АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 , Адвокатському Бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, перебувати в приміщенні N?53 ( п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою вчинення дій, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням житловим будинком.

Приймаючи таке рішення, суд бере до уваги, що право власності передбачає право власника на свій розсуд вчиняти дії, які стосуються об`єкту права власності, в тому числі оформлювати, володіти документами, що стосуються цього майна та розпоряджатися цим майном.

Таким чином, оскільки відповідачі протягом тривалого часу чинять перешкоди у праві власності на вказані нежитлові приміщення, суд вважає, що позовні вимоги є підставним, жодним чином відповідачем не спростовані, а тому, з метою захисту порушеного права позивача слід позов задоволити та зобов`язати відповідачів усунути перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення із займаних нежитлових приміщень. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати з відповідачів на користь позивача у розмірі 464 грн. з кожного по сплаті судового збору.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи судовий збір, який підлягає стягненню з нього, компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , адвокатського бюро «Бодашко і партнери» про усунення перешкод у користуванні майном задоволити

Зобов?язати ОСОБА_2 та Адвокатського Бюро «Бодашко та партнери» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху N?53 (п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту « ОСОБА_3 », до яких входить приміщення N? 53, площею 20 кв.м, та частина приміщень спільного користування 5- го поверху N?5-25, N? 5-27, N?5-36, N? 5-49, 5 - V його власнику ОСОБА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 технічної документації на приміщення 5-го поверху N?53 ( п`ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнення приміщення від речей, належних ОСОБА_2 , Адвокатському Бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, що перебувають в приміщенні N? АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 , Адвокатському Бюро «Бодашко та партнери» та іншим особам, перебувати в приміщенні N?53 (п?ятдесят три) загальною площею 20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Адвокатського Бюро «Бодашко та партнери» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 464 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Черкаського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька