Ухвала

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 206/5027/23

провадження № 61-7760ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року у складі судді: Прінь І. П., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якому, посилаючись на норми статті 344 ЦК України, просили визнати за ними у рівних частинах право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами (прибудова літ. а 2, ґанок літ. а 3, вбиральня літ. б 1, огорожа № 1, хвіртка № 2, колодязь № 3, зливна яма № 4, підпірна стінка № 5, сходи № 6).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу позивачів задоволено частково. Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року - змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року залишено без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 травня 2024 року засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги (підтвердивши його розмір належними доказами) тасплатити його (кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом) у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами), ураховуючи, що аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяв встановити ціни позову щодо вимог майнового характеру. Також в ухвалі було зазначено, що у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У липні 2024 року особами, які подали касаційну скаргу, направлено до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що предметом позову у справі є визнання за позивачами права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв. м. Ціна позову складає 244 540,00 грн.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 244 540,00 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у касаційній скарзі вказують, що справа має виняткове значення для позивачів, оскільки відповідач на підставі рішень судів попередніх інстанцій позбавить позивачів житла, а саме спірного будинку, де позивачі фактично та безперервно проживають з березня 2002 року і це доведено матеріалами справи. Таким чином порушується право позивачів на житло, гарантоване статтею 47 Конституції України. Іншого житла позивачі не мають. Позивачі вклали значні кошти у відбудову і догляд за будинком і продовжують це робити. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2002 року не мають законних підстав зареєструватися у спірному будинку, оскільки не мають правовстановлюючих документів на нього. У разі позбавлення позивачів житла вони можуть стати безпритульними. Також під час відкриття провадження у справі судом першої інстанції не було віднесено дану справу до малозначної. Проте особи, яка подали касаційну скаргу, не обґрунтовують в чому проявляється виняткове значення для них цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду осіб, які подали касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для позивачів.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков