Справа № 519/181/24
Провадження № 2/484/798/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, ціна позову 150 121 грн 50 к.,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до Южного міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи тим, що 25.08.2021 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено Договір про споживчий кредит № 2193122 (далі Договір № 2193122) на умовах строковості, зворотності, платності. Зазначений договір було підписано електронним підписом ОСОБА_2 , який було відтворено шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і було надіслано на її номер мобільного телефону. Відповідно до умов Договору № 2193122 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» надало відповідачці кредит на споживчі цілі в сумі 15 000 грн, строком на 30 днів з 25.08.2021 до 24.09.2021, процентами за користування кредитом 4 500 грн, нарахованими за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартною процентною ставкою за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. Однак, зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 115 689 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 14 550 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 99 639 грн, заборгованість за комісією 1 500 грн. Крім того, 15.09.2021 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено Договір про споживчий кредит № 102730802 (далі Договір № 102730802) на умовах строковості, зворотності, платності. Зазначений договір було підписано електронним підписом ОСОБА_2 , який було відтворено шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і було надіслано на її номер мобільного телефону. Відповідно до умов Договору № 102730802 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» надало відповідачці кредит на споживчі цілі в сумі 10 000 грн, строком на 30 днів з 15.09.2021 до 15.10.2021, процентами за користування кредитом 3 750 грн, нарахованими за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартною процентною ставкою за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. Однак, зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 73 350 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 63 350 грн. 15.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/2023/01 від 10.01.2023, в тому числі й до ОСОБА_2 за Договором про споживчий кредит № 2193122 від 25.08.2021 та Договором про споживчий кредит № 102730802 від 15.09.2021. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 2193122 від 25.08.2021 в сумі 88 771 грн 50 к., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 550 грн, заборгованість за відсотками 72 721 грн 50 к., заборгованість за комісією 1 500 грн, та за Договором № 102730802 в сумі 61 350 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за відсотками 51 350 грн. Тобто загальна сума заборгованості за обома договорами склала 150 121 грн 50 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту 24 550 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 124 071 грн 50 к., заборгованість за комісією 1 500 грн. Добровільно відповідачка кредитну заборгованість в сумі 150 121 грн 50 к. не сплачує. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на його користь зазначену суму кредитної заборгованості.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.02.2024 надану позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

19.02.2024 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.02.2024 справу за наданим позовом передано на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за підсудністю.

26.03.2024 справа надійшла до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та розподілена судді Маржиній Т.В.

Ухвалою суду від 27.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 25.04.2024. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачці копію позовної заяви з додатками.

12.04.2024 представниця відповідачки адвокат Єрмоленко А.В. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у якому позов визнала частково та зазначила, що дійсно 25.08.2021 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» був укладений Договір споживчого кредиту № 2193122. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_2 було надано кредит на споживчі цілі в сумі 15 000 грн, строком на 30 днів до 24.09.2021. За користування кредитом відповідачці нараховувалися відсотки, проте із їх сумою вона не погоджується, оскільки вважає, що після закінчення строку кредиту з 25.09.2021 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інші платежі. Заяв про продовження строку дії зазначеного кредитного договору ОСОБА_2 не подавала. Зазначила, що в останній день строку договору в рахунок погашення кредиту відповідачка сплатила 24.09.2021 1 050 грн, з яких позивач зарахував 450 грн в рахунок оплати тіла кредиту та 600 грн в рахунок оплати процентів по кредиту. Вважає, що за цим договором відповідачка має ще сплатити позивачу 13 950 грн (15 000 грн 1 050 грн). Разом з тим зазначила, що відсотки за користування кредитом нараховані безпідставно, оскільки відповідачка є військовослужбовцем з 17.04.2020, а відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Також вважає, що саме з цих підстав відповідачці неправомірно було зараховано 600 грн в рахунок оплати процентів по кредиту, оскільки вони мали б бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту. Крім того, зазначила, що 15.09.2021 відповідачка не укладала з ТОВ «МІЛОАН» Договір споживчого кредиту № 102730802, грошових коштів за цим договором від ТОВ «МІЛОАН» не отримувала, при цьому доказів перерахування відповідачці кредитних коштів в сумі 10 000 грн за цим договором позивач не надав, що спростовує факт отримання нею кредиту. Щодо стягнення з відповідачки судового збору зауважила, що на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідачка звільнена від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушення прав учасників бойових дій. За таких обставин просила позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідачки лише заборгованість за Договором споживчого кредиту № 2193122 від 25.08.2021 в сумі 13 950 грн, в решті позовних вимог відмовити. Крім того, просила стягнути з позивача судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу).

До відзиву представниця відповідачки додала документи про зміну прізвища відповідачки з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням нею шлюбу.

Крім того, 12.04.2024 разом з відзивом представниця відповідачки адвокат Єрмоленко А.В. через систему «Електронний суд» подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просила відмовити позивачу в стягненні з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. Вважає заявлену суму цих витрат завищеною та не співмірною зі складністю справи, оскільки надана справа є малозначною, не є складною, предметом спору у справі є майновий спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, а в аналогічних справах вже сформована значна судова практика, що свідчить про те, що підготовка позовної заяви не потребувала значних глибинних правових досліджень.

Ухвалою суду від 25.04.2024 відкладено розгляд справи на 23.05.2024 для забезпечення права позивача надати відповідь на відзив і відповідні докази; встановлено строк для подачі відповіді на відзив і строк подачі заперечень проти відповіді на відзив відповідно до ч.4 ст. 179 ЦПК України та ч.4 ст. 180 ЦПК України; уточнено (змінено) прізвище відповідачки з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

23.05.2024 представник позивача ОСОБА_5 надав пояснення на позов, у яких виклав заперечення проти відзиву на позов. Зазначив, що відповідачкою не заперечується факт укладення між нею та ТОВ «МІЛОАН» Договору про споживчий кредит № 2193122 від 25.08.2021, та отримання кредиту в сумі 15 000 грн. Проте, відповідачка не погоджується із нарахуванням на суму кредиту процентів (відсотків). Однак, умовами договору визначено: проценти за користування кредитом в сумі 4 500 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк його виконання (до повного погашення позичальником боргу). Саме такі умови договору були прийняті відповідачкою, про що свідчить її електронний підпис у договорі. Через те, що відповідачка не виконувала належним чином умови договору, не повернула вчасно всю суму кредиту за вказаним договором, їй були нараховані відповідні проценти в сумі 72 721 грн 50 к. та комісія в сумі 1 500 грн. На думку позивача їх нарахування було правомірним, а тому вони підлягають стягненню з відповідачки. Щодо Договору про споживчий кредит № 102730802 від 15.09.2021 пояснив, що він був укладений з відповідачкою ОСОБА_2 в електронні формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1). Відповідно до умов цього договору позичальнику надано кредит на споживчі цілі в сумі 10 000 грн строком на 30 днів з 15.09.2021, з датою повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 15.10.2021 (п.п.1.21.4). Також умовами договору визначено проценти за користування кредитом 3 750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартну процентну ставку за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підписанням зазначеного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Тож, зазначене підтверджує факт укладання договору.

Крім цього, разом з поясненнями представник позивача ОСОБА_5 подав клопотання про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку ОСОБА_6 за номером карти НОМЕР_1 за період з 15.09.2021 по 09.01.2024, мотивуючи тим, що витребувана інформація може спростувати твердження відповідачки про неукладення нею Договору про споживчий кредит № 102730802 від 15.09.2021 та неотримання нею кредиту в сумі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 23.05.2024 за клопотанням представника позивача витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію та певні докази; відкладено розгляд справи на 03.07.2024.

Ухвалою суду від 03.07.2024 розгляд справи відкладено на 25.07.2024 для надання АТ КБ «ПриватБанк» додаткового строку для виконання ухвали суду від 23.05.2024 про витребування доказів.

03.07.2024 від представниці позивача ОСОБА_7 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання представниці відповідача адвоката Єрмоленко А.В. про зменшення витрат на правничу допомогу, у яких зазначила, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, заявлена позивачем до стягнення з відповідачки, складається з переліку чітко визначених складових наданих послуг, ціни на які є фіксованими, що в свою чергу свідчить про співмірність їх зі складністю справи. На підтвердження цього представниця позивача надала певні докази.

15.07.2024 на виконання ухвали суду від 23.05.2024 АТ КБ «ПриватБанк» надало суду інформацію про карту, видану на ім`я ОСОБА_1 , та виписку по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , за період з 15.09.2021 по 09.01.2024.

Ухвалою суду від 25.07.2024 розгляд справи відкладено на 29.07.2024 у зв`язку з розглядом іншої справи.

Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо.

Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, з урахуванням позицій сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит № 2193122 (а.с.5-9).

Зазначений договір підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідачки з використанням одноразового ідентифікатора (V88584), що підтверджується довідкою про ідентифікацію ОСОБА_2 (а.с.17).

Сторонами узгоджено суму кредиту 15 000 грн, строк кредиту 30 днів з 25.08.2021 до 24.09.2021, проценти за користування кредитом 4 500 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартну процентну ставку за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до умов Договору № 2193122 ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачці кредит, а відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Крім того, сторони узгодили в письмовій формі графік платежів (Додаток 1 до Договору про споживчий кредит) (а.с.9 зворотна сторона).

Відповідно до п.2.1 Договору № 2193122 від 25.08.2021 кредитні кошти в сумі 15 000 грн були надані відповідачці шляхом переказу на її картковий рахунок. Тобто, свої зобов`язання за договором ТОВ «МІЛОАН» виконало своєчасно та в повному обсязі.

Однак, відповідачка своїх зобов`язань за Договором № 2193122 від 25.08.2021 належним чином не виконувала.

Так, 24.09.2021 відповідачка оплатила в рахунок погашення кредиту лише 1 050 грн, з яких кредитодавцем було зараховано 450 грн в рахунок оплати тіла кредиту та 600 грн в рахунок оплати процентів по кредиту. Решту суми кредиту не повернула, проценти за користування кредитом та заборгованість з комісії не сплатила.

У зв`язку з цим відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.22,24) станом на 10.01.2023 виникла заборгованість в загальній сумі 115 689 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту склала 14 550 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 99 639 грн, заборгованість за комісією 1 500 грн.

Однак, з урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 2193122 від 25.08.2021 у розмірі 88 771 грн 50 к., з яких: 14 550 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 72 721 грн 50 к. заборгованість за відсотками; 1 500 грн заборгованість за комісією.

Зазначену суму заборгованості за Договором № 2193122 від 25.08.2021 відповідачка сплачувати у повному обсязі відмовляється.

Крім того, судом встановлено, що 15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит № 102730802 (а.с.11-15).

Пунктом 1.6 зазначеного договору визначено, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Так, зазначений договір підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідачки з використанням одноразового ідентифікатора (J84961), що підтверджується довідкою про ідентифікацію ОСОБА_2 (а.с.19).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або лише цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном та паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт продавця за допомогою логіна особистого кабінету та пароля особистого кабінету договір між сторонами не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року 234/7159/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20087, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до умов Договору № 102730802 сторонами узгоджено суму кредиту 10 000 грн, строк кредиту 30 днів з 15.09.2021 до 15.10.2021, проценти за користування кредитом 3 750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачці кредит, а відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (п.п.1.2-1.4).

Крім того, сторони узгодили в письмовій формі графік платежів (Додаток 1 до Договору про споживчий кредит) (а.с.15 зворотна сторона).

Відповідно до п.2.1 Договору № 102730802 від 15.09.2021 кредитні кошти в сумі 10 000 грн були надані відповідачці 15.09.2021 шляхом переказу їх на її картковий рахунок. Зазначене підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_8 № НОМЕР_2 за період з 15.09.2021 по 09.01.2024, яку надав на запит суду АТ КБ «ПриватБанк».

Тобто, свої зобов`язання за зазначеним договором ТОВ «МІЛОАН» виконало в своєчасно та в повному обсязі.

Відповідачка, в свою чергу, зобов`язань за Договором № 102730802 від 15.09.2021 належним чином не виконувала, суму кредиту в обумовлені строки не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. У зв`язку з цим відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.21,23) станом на 10.01.2023 виникла заборгованість в загальній сумі 73 350 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту склала 10 000 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 63 350 грн.

Однак, з урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 102730802 від 15.09.2021 у розмірі 61 350 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 51 350 грн заборгованість за відсотками.

Зазначену суму заборгованості відповідачка сплачувати відмовляється.

15.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору про відступлення права вимоги №10-01/2023/01 від 10.01.2023, в тому числі й до ОСОБА_2 за Договором про споживчий кредит № 2193122 від 25.08.2021 та Договором про споживчий кредит № 102730802 від 15.09.2021.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що Договір № 102730802 від 15.09.2021 був підписаний електронним підписом особисто відповідачкою, а не будь-ким іншим, зарахування кредитних коштів фактично відбулося на картковий рахунок, який належить саме відповідачці, а тому суд відхиляє доводи представниці відповідачки про необізнаність останньої про договірні відносини, не підписання нею кредитного договору № 102730802 від 15.09.2021 та не отримання нею кредиту за цим договором в сумі 10 000 грн, оскільки ці доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо Договору № 2193122 від 25.08.2021, то факт його укладення та отримання кредитних коштів в сумі 15 000 грн відповідачкою не заперечується. Проте, відповідачка заперечує суму нарахованих процентів за користування кредитом та вважає їх безпідставно нарахованими, оскільки вона є військовослужбовцем, а тому відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом їй як військовослужбовцю не нараховуються.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_3 , датованої 20.10.2021, та Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 17.04.2020, які додані до відзиву на позов, ОСОБА_2 зарахована до списків особового складу та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 17.04.2020 (а.с.95,96). У такому наказі також зазначено, що ОСОБА_2 станом на 17.04.2020 має загальну вислугу років 5 років 19 днів. Також у справі наявні ксерокопії посвідчення учасника бойових дій, виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.97,98), з яких видно, що вона отримала статус учасника бойових дій ще у 2016 році.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 24.01.2023 Южненським відділом ДРАЦСу в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.99), 24.01.2023 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 і після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».

Згідно положень п.1,2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з дня зарахування ОСОБА_8 до списків особового складу військової частини, остання набула статусу військовослужбовця.

Відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону України № 1357-ІХ від 30.03.2021, яка діяла на момент укладення відповідачкою кредитних договорів (25.08.2021 та 15.09.2021), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (далі Закон).

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Цією ж нормою визначено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній Незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Крім того, з моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває досі.

Тобто, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, зокрема, звільнення від сплати відсотків за користування кредитом у разі, якщо вони були мобілізовані або брали, або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 03.03.2016, відповідачці надано статус учасника бойових дій.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнних, так і у мирний час.

Тобто, на момент укладення кредитних договорів (25.08.2021 та 15.09.2021), а також на момент передачі прав кредитора (15.12.2021 та 29.12.2021) відповідачка вже мала статус учасника бойових дій і на неї розповсюджувалися пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, з виписки по картковому рахунку відповідачки, відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитним договорам (а.с.18,20), а також з розрахунків заборгованості по кредитним договорам, доданих до позову, вбачається, що відповідачці у 2021 році нараховувалися відсотки (проценти) за користування кредитом: за Договором № 2193122 від 25.08.2021 в загальній сумі 99 639 грн в період з 26.08.2021 по 26.11.2021, за Договором № 102730802 від 16.09.2021 в загальній сумі 63 350 грн в період з 15.09.2021 по 14.12.2021.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що кредитор не мав підстав для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом за обома договорами, оскільки відповідачка мала статус учасника бойових дій і на той момент мала всі визначені законодавством підстави для користування пільгою, передбаченою п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин, встановлено, що починаючи з 26.08.2021 по 14.12.2021 позивачем безпідставно нараховувалися відповідачці проценти за користування кредитом за двома договорами. Внаслідок цього загальна сума заборгованості за кредитом була збільшена, а часткове погашення відповідачкою заборгованості спрямовувались не на зменшення заборгованості за основною сумою кредиту (тілом кредиту), а в погашення безпідставно нарахованих сум процентів.

В даному випадку перший розрахунок кредитної заборгованості по Договору про споживчий кредит № 2193122 від 25.08.2021 в сумі 115 689 грн складається із заборгованості за тілом кредиту 14 550 грн, заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 99 639 грн та комісії 1 500 грн. З урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, на вимогу позивача, кредитна заборгованість за зазначеним договором розрахована в загальній сумі 88 771 грн 50 к., з яких заборгованості за тілом кредиту 14 550 грн, заборгованість за відсотками 72 721 грн 50 к., заборгованість за комісією 1 500 грн.

Другий розрахунок кредитної заборгованості по Договору про споживчий кредит № 102730802 від 15.09.2021 в сумі 73 350 грн складається із заборгованості за тілом кредиту 10 000 грн та заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 63 350 грн. З урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, на вимогу позивача, кредитна заборгованість за зазначеним договором розрахована в загальній сумі 61 350 грн, з яких заборгованості за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за відсотками 51 350 грн.

Отже, враховуючи надані сторонами розрахунки, сума заборгованості за кредитними договорами, яка підлягає стягненню з відповідачки, складає:

за Договором № 2193122 від 25.08.2021 - 14 550 грн (заборгованість за тілом кредиту) та 1 500 грн (заборгованість за комісією);

за Договором № 102730802 від 15.09.2021 - 10 000 грн (заборгованість за тілом кредиту);

а всього за двома договорами 26 050 грн.

Разом з тим, враховуючи часткове погашення відповідачкою кредитної заборгованості за Договором № 2193122 від 25.08.2021 в сумі 1 050 грн (24.09.2021), з яких 400 грн зараховано на погашення тіла кредиту та вже враховано кредитором в розрахунку заборгованості за тілом кредиту, та безпідставно зараховано 600 грн в рахунок оплати процентів по кредиту, суд вважає, що остаточна сума кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки за двома кредитними договорами, становить 25 450 грн (26 050 грн - 600 грн = 25 450 грн). При цьому, в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом, слід відмовити.

Станом на день розгляду справи відповідачка добровільно заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами не погашає.

З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин прострочення зобов`язання не пояснювала.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, враховуючи зазначене, суд встановив, що між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_8 були укладені Договори про споживчий кредит № 2193122 від 25.08.2021 та № 102730802 від 15.09.2021 в електронній формі, позичальником ОСОБА_8 були отримані грошові кошти на погоджених нею умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також встановив факт не виконання останньою свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів за вказаними договорами.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачкою не надано суду належним та допустимих доказів на спростування вимог позивача.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за Договорами про споживчий кредит № 2193122 від 25.08.2021 та № 102730802 від 15.09.2021 порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості за зазначеними договорами в загальній сумі 25 450 грн.

Враховуючи, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитними договорами, належним чином не виконала, а також оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, суд вважає частково доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору суд зазначає наступне.

Представниця відповідачки до відзиву на позов додала посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_8 та зазначила, що остання звільнена від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як учасник бойових дій, а тому з неї не може стягуватись судовий збір на користь позивача.

Однак, згідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Посилання представника відповідачки на п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", як на підставу звільнення від сплати судового збору у цій справі є безпідставними, незважаючи на те, що відповідачка має статус учасника бойових дій, однак предмет спору у цій справі не пов`язаний з порушенням прав відповідачки як учасника бойових дій, а виник у неї із цивільних правовідносин.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17, зазначено, що правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с.60).

За результатами розгляду справи позов задоволено на 16,95 % (25 450 грн * 100% / 150 121 грн 50 к. = 16,95%).

Отже, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 513 грн 25 к. (3 028 грн *16,95% / 100% = 513 грн 25 к.).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачки на його користь 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.8. ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

02.01.2023 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.54-55).

Відповідно до заявки про надання юридичної допомоги № 889 від 02.01.2024 та Витягу з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» юридичні послуги у наданій справі (відповідач ОСОБА_2 , Договори № 2193122 та № 102730802) на загальну суму 25 000 грн (а.с.59): надання усної консультації з вивчення документів (2 години) 4 000 грн, підготовка пропозицій (3 години) 6 000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (7,5 годин) 15 000 грн.

На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію № 040640000 від 10.01.2024 (а.с.57), відповідно до якої ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» оплатило Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» послуги з надання правової допомоги згідно вищезазначених договорів у загальній сумі 59 000 грн, з призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, враховуючи складність наданої справи, ціну позову, значення справи для сторін, категорію спору, який виник у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання, матеріали справи, які містять велику кількість документів на дослідження, збирання яких адвокат витратив значний час, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є розумним та співмірним.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено на 16,95%, з відповідачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, в сумі 4 237 грн 50 к. (25 000 * 16,95% / 100% = 4 237 грн 50 к.)

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2193122 від 25.08.2021 та за Договором про надання споживчого кредиту № 102730802 від 15.09.2021 в загальній сумі 25 450 (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати, до яких відноситься судовий збір у розмірі 513 (п`ятсот тринадцять) грн 25 к. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 237 (чотири тисячі двісті тридцять сім) грн. 50 к., а всього 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 75 к.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , адреса: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133.

Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлено 29 липня 2024 року.

СУДДЯ: