Провадження № 2/557/274/2024
Справа № 557/849/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тишкуна П.В.

секретар судового засідання Гуменюк Н.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Геруса Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гоща в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину

В С Т А Н О В И В:

І. Суть спору

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі двох прожиткових мінімумів на дитину віком до 6 років, що складає 5126 грн. щомісячно з подальшою індексацією, а крім того аліментів за минулий час у розмірі 27882,00 грн.

ІІ. Стислий виклад позицій учасників справи.

А. Позиція позивача.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що з 28.07.2018 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 08.04.2024 у справі № 557/283/24. Рішення суду набрало законної сили.

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та проживала з позивачем за її місцем реєстрації та перебуває на її утриманні.

Відповідач не приймає достатньої участі в утриманні своєї малолітньої доньки та її вихованні з моменту їх окремого проживання, а саме з листопада 2023 року. З цього часу і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом у травні 2024 року, ОСОБА_2 було передано на утримання доньки лише кошти в сумі 8000 грн., що становить 1142,85 грн. на місць і яких, на думку позивача, явно недостатньо для утримання дитини. Згідно розрахунку позивача для утримання доньки на місяць вона потребує та несе самостійно витрати коштів у сумі 10925,00 грн. У цю суму нею включено, як витрати на харчування, одяг та взуття, так і витрати на комунальні платежі, витрати на дитячий садок, медичні препарати, вітаміни, косметичні засоби та засоби гігієни, акумулювання коштів на літнє оздоровлення доньки, витрати на її дозвілля та розвиток.

Неодноразово ОСОБА_1 зверталась як усно, так і письмово, до колишнього чоловіка щодо отримання від нього коштів на утримання їхньої доньки. Так, 02.05.2024 року позивачем було направлено відповідачу лист на його офіційну електронну адресу щодо сплати аліментів на утримання доньки, який було продубльовано на направлено в травні 2024 року рекомендованим листом на адресу його місця реєстрації. Проте згоди між колишнім подружжям щодо розміру аліментів на утримання доньки не було досягнуто, а тому позивачка звернулася з позовом до суду.

За вказаних обставин, позивач, вказуючи на приписи Сімейного кодексу України, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі 5126 грн. на щомісячно, що становить два прожиткових мінімуми на дитину віком до 6 років відповідно до ЗУ « Про державний бюджет України на 2024 рік» починаючи з дня звернення до суду і досягнення донькою повноліття. Крім того просить стягнути аліменти на утримання доньки за минулий період - за сім місяців з листопада 2024 року по травень 2024 року в сумі 27882,00 грн., що становить різницю між визначеним нею розміром 5126 грн. щомісячно і сумою сплаченою відповідачем 8000 грн. При визначенні розміру аліментів просить врахувати, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, зареєстрований як підприємець та отримує значний дохід від професійної діяльності, є власником стоматологічної клініки та фактично є власником приватного житлового будинку та автомобіля преміум-класу, інших осіб на утриманні не має.

Щодо позиції відповідача у справі, викладеної ним у відзиві на позов, позивач зазначає, що на її думку розмір аліментів нею було визначено з урахуванням потреб дитини і відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Щодо тверджень відповідача про те,що у період окремого проживання він систематично надавав кошти на утримання доньки, то таке не відповідає дійсності, оскільки він ухилявся від утримання доньки у цей період і лише після її звернення до суду перерахував кошти.

Б. Позиція відповідача.

14.06.2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Герус Б.І. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідач не заперечує обв`язку брати участь у вихованні та утриманні малолітньої доньки, але при визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього щомісячно просить вирахувати, що розмір аліментів визначений позивачем в сумі 5126 грн. не відповідає вимогам закону і з урахуванням обставин справи, майнового ОСОБА_2 стану, те що у його власності будь -якого нерухомого майна, про яке вказує позивач, не перебуває, просить визначити аліменти у розмірі 3500 грн. щомісячно, що на його думку буде достатнім та об`єктивно можливим.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліментів за сім місяців у розмірі 27882 грн, то представник, посилаючись на їх безпідставність, з огляду на те, що його довіритель добровільно надавав кошти на утримання доньки, а доказів на противагу цього позивачем на надано, як і доказів, що вона вживала у цей період заходи щодо одержання аліментів з ОСОБА_2 , але не одержала їх, оскільки такий ухилявся від свого обов`язку, просив у їх задоволенні відмовити повністю.

ІІІ. Рух справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 28.05.2024 за позовною заявою відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою 01.07.2024 задоволено заяву позивача та прийнято його відмову від позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, провадження у цій частині позовних вимог закрито.

Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) з повідомленням сторін.

У судовому засіданні 01.07.2024 суд заслухав пояснення учасників справи, вийшов до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

IV. Пояснення учасників справи.

Позивач в судовому засіданні просила задовольнити її позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої доньки у повному обсязі, з підстав викладених нею у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Герус Б.І. в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує щодо стягнення з його довірителя аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 3500 грн. Щомісячно з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 28.07.2018 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №1139, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . На даний час шлюб розірвано.

Також сторони є батьками малолітньої дитини- доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

З довідки №11-03-04/85 від 16.04.2024 року вбачається, що донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

З рішення виконавчого комітету Гощанської селищної ради №53 від 02.06.2024 року вбачається, що місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з матір`ю.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2024 рік» установлено, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років - 2563 гривні.

Тобто, для гармонійного розвитку однієї дитини віком до 6 років потрібно не менше 2563 грн. щомісячно.

У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Тому і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідач заперечує щодо стягнення аліментів у попередньо визначеному позивачем розмірі по 5126 грн. щомісячно дитини. На обгрунтування своїх заперечень подав суду податкову декларацію платника єдиного податку-ФОП за 2023 рік з якої вбачається, що загальна сума його доходу у цей період склала 150300 грн. Крім того, на заперечення вимог позивача відповідач надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , згідно якого власником автомобіля AUDI , р.н. НОМЕР_4 , 2017 року випуску є його матір ОСОБА_4 , а також інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №382639508 від 12.06.2024, згідно якої відомості щодо перебування у власності ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково і не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі по 3500 грн. щомісячно на утримання малолітньої доньки.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Ухвалюючи рішення про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої доньки, суд виходить з вимог ст. 182 СК України і враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача та відповідача.

Враховуючи викладене, а також те,що відповідач є працездатною особою, доказів щодо перебування на його утриманні інших осіб суду не надав, є приватним підприємцем, а також вікову категорію дитини та звичайні її потреби, суд вважає, що розмір аліментів в розмірі 4300 грн. щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання малолітньої доньки сторін від одного з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позов про стягнення аліментів був поданий 24.05.2024 року, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 27882,00 грн. за період їх окремого проживання до звернення до суду з позовом ( 7 місяців з розрахунку 5126 грн. ма місяць, за мінусом 8000 грн. сплачених відповідач у цей період), суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вказуючи на ухилення відповідача від участі в утриманні доньки у період з листопада 2023 року до травня 2024 року надала суду лише копію її листа на адресу відповідача датованого 02.05.2024 року. Таким чином, позивач не надала суду будь -яких доказів того, що нею з листопада 203 року і по квітень 2024 року включно, вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому її позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий період до задоволення не підлягають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів.

VІІ. Розподіл судових витрат

На підставі статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 4300 (чотири тисячі триста) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 24 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судові витрати по справі - судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне рішення складено 29.07.2024.

Суддя П.В.Тишкун