Провадження №4-с/756/69/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання - Косянчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання зняти арешт з майна та грошових коштів боржника, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною скаргою, у якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арештів з належного йому майна та грошових коштів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Савчука Костянтина Петровича від 22.01.2014 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 №4406519 від 25.01.2014;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни від 19.10.2020 у виконавчому провадження № НОМЕР_2;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан Інни Леонідівни від 03.12.2020 у виконавчому провадження НОМЕР_2.

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знаходилось виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.03.2013 Оболонським районним судом м. Києва у справі № 2/756/541/13 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1857440 грн., в тому числі: 1088000 грн. - борг на 12.10.2012 згідно розписки від 12.10.2010; 640000 грн. - борг на 15.05.2011 згідно розписки від 15.11.2010; 3% річних у сумі 36000 грн. від суми 800000 грн.; 27200 грн. - 3% річних, від суми 640000 грн.; 36800 грн. інфляційних збитків від 800000 грн., 29440 грн. інфляційних збитків від 640000 грн., а також судового збору у сумі 3219 грн. та 107,30 грн.

22.01.2014 у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, про що в Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження усього належного боржнику нерухомого майна №4406519 від 25.01.2014.

19.10.2020 та 03.12.2020 у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. винесено постанови про арешт грошових коштів боржника ОСОБА_1

11.08.2022 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення.

Зазначив, що стягувач ОСОБА_2 не має до нього будь-яких майнових претензій у правовідносинах, що виникли з приводу виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.01.2013 у справі № 2/756/541/13 і не заперечує, щоб з усього його майна та грошових коштів були зняті арешти, про що зазначила у своїй заяві від 25.10.2023, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г.

Звернувшись до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження та зняття арешту з грошових коштів, листом від 30.05.2024 він отримав відмову з посиланням на попередній лист від 25.04.2024, яка обґрунтована тим, що ним не сплачений виконавчий збір у розмірі 186076,63 грн.

Разом з тим, постанова про стягнення з нього виконавчого збору ніколи не виносилася, з огляду на що у нього відсутній такий обов`язок.

За вказаних обставин просив скаргу задовольнити.

Ухвалою судді від 21.06.2024 скаргу призначено до розгляду, з Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витребувано засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

09.07.2024 до суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримав.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялася.

Старший державний виконавець Красноштан І.Л. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду скарги повідомлена, надіслала до суду відзив на скаргу, у якому заперечувала проти задоволення скарги обгрунтовуючи це тим, що боржником не сплачено виконавчий збір, а тому відсутні підстави для зняття арештів з майна боржника та грошових коштів.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчука К.П. від 09.01.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа, виданого 22.03.2013 Оболонським районним судом м. Києва у справі № 2/756/541/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1857440 грн., в тому числі: 1088000 грн. - борг на 12.10.2012 згідно розписки від 12.10.2010; 640000 грн. - борг на 15.05.2011 згідно розписки від 15.11.2010; 3% річних у сумі 36000 грн. від суми 800000 грн.; 27200 грн. - 3% річних, від суми 640000 грн.; 36800 грн. інфляційних збитків від 800000 грн., 29440 грн. інфляційних збитків від 640000 грн., а також судового збору у сумі 3219 грн. та 107,30 грн.

22.01.2014 у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчуком К.П., правонаступником якого є Шевченківський відділ держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, про що в Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження усього належного боржнику ОСОБА_1 нерухомого майна №4406519 від 25.01.2014 (інформаційна довідка № 351819949 від 25.10.2023).

З вказаної довідки також убачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить гараж, паркомісце в паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 .

19.10.2020 та 03.12.2020 у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. винесено постанови про арешт грошових коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 2047142,93 грн.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. від 14.01.2021 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн., які, як убачається з наявної у матеріалах виконавчого провадження квитанції від 27.10.2023, сплачені боржником.

11.08.2022 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення. Роз`яснено стягувачу право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк.

Повторно виконавчий лист на виконання не пред`являвся.

У заяві від 25.10.2023, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., номер у реєстрі 2896, стягувач ОСОБА_2 підтвердила той факт, що ОСОБА_1 у повному обсязі погасив перед нею борг за виконавчим листом, виданим 22.03.2013 Оболонським районним судом м. Києва у справі № 2/756/541/13, з огляду на що вона не має до нього будь-яких майнових претензій та не заперечує, щоб з усього майна ОСОБА_1 та грошових коштів були зняті арешти, накладені постановами державних виконавців від 22.01.2014, 19.10.2020, 03.12.2020 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2.

Скаржник неодноразово звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявами про зняття арештів з майна та коштів боржника, зокрема 22.04.2024, 24.05.2024.

Листами Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 25.04.2024, від 30.05.2024 заявнику відмовлено у знятті арештів з нерухомого майна та коштів боржника у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 погашено суму боргу за виконавчим листом та витрати виконавчого провадження, проте не сплачено виконавчий збір у розмірі 186076,63 грн., а тому підстав для зняття арешту немає.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, зокрема, виконавчого збору, виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц.

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Як встановлено судом, 11.08.2022 постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. виконавчий лист № 2/756/541/13, виданий Оболонським районним судом м. Києва 22.03.2013, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У заяві від 25.10.2023, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., стягувач ОСОБА_2 підтвердила проведення боржником повного розрахунку (виконання судового рішення), вказана заява неодноразово подавалася боржником до органу ДВС.

Таким чином, відбулось повне виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.01.2013 у справі № 2/756/541/13.

При цьому державним виконавцем не виносилася постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, як того вимагають норми ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані обставини свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для продовження арешту на нерухоме майно та грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та грошові кошти боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07липня 2021 року усправі №2-356/12; від 03 листопада 2021 року усправі №161/14034/20; від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15; від 03 лютого 2023 року усправі №639/858/21.

Крім того застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Отже, враховуючи відсутність на виконанні у виконавчій службі виконавчого листа № 2/756/541/13 та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та кошти боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, відсутність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна та коштів скаржника суд приходить до висновку, що є невиправданим подальше втручанням у право заявника ОСОБА_1 на мирне володіння його майном.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що незняття державною виконавчою службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні є неправомірною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з майна та коштів боржника, у звязку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 260, 261, 353-355, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання зняти арешт з майна та грошових коштів боржника, заінтересована особа: ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з належних ОСОБА_1 нерухомого майна та заборони його відчуження та грошових коштів.

Зобов`язати начальника Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього належного ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , нерухомого майна та заборону на його відчуження, накладений постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчука К.П. від 22.01.2014 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, про що у Державному реєстрі речових прав міститься запис про обтяження нерухомого майна № 4406519 від 25.01.2014.

Зобов`язати начальника Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з грошових коштів боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. від 19.10.2020 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Зобов`язати начальника Шевченківського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з грошових коштів боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Красноштан І.Л. від 03.12.2020 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха