УХВАЛА

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 522/2600/22

провадження № 61-10072ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунального підприємства «Міськзелентрест», виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» (далі - ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс Плюс»), Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» (далі - КП ЖКС «Фонтанський»), Комунального підприємства «Міськзелентрест» (далі - КП «Міськзелентрест»), виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування шкоди, в якому просив суд стягнути з відповідачів на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 118 593, 37 грн, з яких: матеріальні збитки у розмірі 115 593,37 грн, вартість експертного дослідження у розмірі 3 000 грн, та стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 118 593,37 грн., з яких: матеріальні збитки у розмірі 115 593,37 грн та вартість експертного дослідження у розмірі 3 000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», КП ЖКС «Фонтанський», КП «Міськзелентрест» відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року, постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс Плюс».

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Одеської міської ради посилається на підпункти а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Проте, посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не додає до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували та по суті не погоджується з фактичними обставинами справи та оціненими судами попередніх інстанцій доказами, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання заявника на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не дає підстав для висновку про наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки виконавчий комітет Одеської міської ради подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунального підприємства «Міськзелентрест», виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник