ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/3807/20

провадження № 22-ц/4809/853/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

30.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, Кропивницьке відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позову (т. 3 а.с. 52-58), просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 40000 грн. за зіпсований паркан, матеріальну шкоду сумі 487,20 грн. судовий збір по справі за виконавчим листом № 391/138/20 виданим Компаніївським районним судом Кіровоградської області, сплачену моральну шкоду в сумі 500 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 3689,40 грн, 40000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 10052,46 грн та моральну шкоду в сумі 20300 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 . Позивачка є власницею двох земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 : кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га.

ОСОБА_3 , проживає у АДРЕСА_1 .

Земельні ділянки позивачки: кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га мають спільну межу із земельними ділянками ОСОБА_3 . Між ними виник спір щодо користування земельними ділянками, що межують між собою.

ОСОБА_3 ініціював судові справи з приводу користування земельною ділянкою, порушив правила добросусідства.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року у справі № провадження 22-ц/781/23/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015року та прийнято нове рішення. Суд апеляційної інстанції вирішив усунути порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, АДРЕСА_2 , що відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ліквідувати три акації та три кущі смородини між межовими знаками № НОМЕР_1 і № 5 на спільній межі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500 грн., судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., витрати на проведення експертизи 3686 грн.40 коп.

В рішенні зазначено, що висновком судової земельно-технічної експертизи встановлено, що межі земельної ділянки позивача закріплені межовими знаками в кількості 11 шт., які виконані з металевого прута довжиною 1 м , діаметром 20 мм та виступають над землею до 20 см, за своєю формою вони не відповідають вимогам законодавства. Розміри між межовими знаками відповідають фактичним розмірам і площа земельної ділянки дорівнює 0,25 га, разом з тим, паркан між земельними ділянками по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 встановлений не по межовим знакам, а з пересуванням в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 , від 5 см до 31 см, внаслідок чого земельна ділянка позивача зменшилася на 15 кв.м.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що з зазначеним підтверджуються доводи позивача, що паркан встановлено не по межовим знакам, він має дугоподібну форму та заходить на земельну ділянку позивача. Ці обставини також підтверджуються фотографіями, наданими представником відповідача в суді першої інстанції. Наведене свідчить, що доводи позивача про порушення його права власності на земельну ділянку та необхідність перенесення паркану є обґрунтованими.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили та в подальшому було відкрито виконавче провадження.

Позивачка, не погодившись з висновком експерта направила скарги до Міністерства юстиції України на проведену неякісну експертизу саме відповідачем.

Листом від 31 березня 2020 року директор Київського науково-дослідного інституту судових експертиз О.Рувін повідомив, що за результатом аналізу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2016 року № 1443, 1444 складеного судовим експертом Корольовим В.С., встановлено, що методологія виконання даної експертизи не відповідає порядку і правилам проведення експертиз, які передбачені вимогами Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 № 705/3145, надалі - Інструкція), Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145, зі змінами) та відповідних методик.

Проведене дослідження не містить інформації про використання необхідних вимірювальних приладів. В тексті висновку експерт встановив факти, які суперечать один одному. Відсутній логічний взаємозв`язок між поставленим перед експертом завданням та зробленими ним висновками.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 стверджує, що має місце накладання в 15 кв.м. її земельних ділянок на його земельні ділянки.

Не погоджуючись з таким позначенням межі суміжного землекористування, яке зробив ОСОБА_3 , вона замовила у Кропивницькому відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз виконання висновку експертного дослідження. На вирішення експерта були поставлені питання: Чи має місце накладання в 15 кв.м., земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ? Як повинні бути встановлені межі в натурі на земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно з технічною документацією на земельну ділянку з кадастровими номерами :52:005:0022 та :52:005:0023.

Висновком експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 12 вересня 2019 року № 2778/2779/19-27 встановлено, що : « 2. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , відповідно накладання площею 15 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відсутнє.

Межі земельної ділянки з кадастровими номерами № :52:005:0022, № :52:005:0023 по АДРЕСА_1 повинні бути встановлені в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації з землеустрою, яка була розроблена КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та пройшла державну реєстрацію 16.02.2015 р.».

Під час проведення експертного дослідження позивачем було відновлено межу згідно до технічної документації з землеустрою, яка була розроблена КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та пройшла державну реєстрацію 16 лютого 2015 року та встановлено межові знаки відповідного зразка.

Виконання цих дій надало можливість експерту оцінити розташування розподільної межі, встановленої відповідачем у вигляді конструкції з металевих стовпчиків та білого дроту та скласти схему додаток № 2 до висновку.

Експерт, надаючи роз`яснення схеми додатку №2 до висновку, зазначив: «Розташування розподільної межі між земельними ділянками по АДРЕСА_4 зображено на схемі в додатку 2, де червоним кольором зазначено межу, яка відповідає технічній документації з землеустрою, а зеленим зазначено межу, яка встановлена власником по АДРЕСА_1 . Враховуючи, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , відповідно накладання площею 15 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відсутнє».

Експерт підтвердив, що частину земельних ділянок, належних їй на праві власності, відповідач на власний розсуд відділив собі, що підтверджує наявність спору з приводу суміжного землекористування.

Для вирішення земельного спору з приводу погодження меж суміжних земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 позивачка звернулася до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області

Постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та благоустрою 20 листопада 2019 року прийняла рішення № 19, яким рекомендувала звернутися до суду по вирішенню питання щодо вирішення земельного спору між нею та громадянином ОСОБА_3 щодо меж земельних ділянок, що перебувають у їх власності та додержання нами правил добросусідства.

На підставі вищевказаного висновку експерта було прийнято рішення апеляційним судом Кіровоградської області, яке станом на сьогодні виконано.

Відтак позиваці було завдано матеріальної шкоди в сумі 500 грн + 487 грн 20 коп. + 3686 грн 40 коп., до того ж точну вартість паркану, який позивач змушена була перенести, при його демонтуванні було повністю пошкоджено. Приблизна вартість пошкодженого паркану складає 50000 грн.

24 січня 2020 року на ім`я заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н.І. засобами поштового зв`язку позивачкою подано заяву про вчинення злочину, у якій заявниця просила притягнути до кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивого висновку експерта по ст. 384 КК України ОСОБА_2 , експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за складання завідомо неправдивого висновку експерта № 1443, 1444 від 12.05.2016 року, а 04.02.2020 до Спеціалізованої антикорупційної Прокуратури направлено додаткові письмові матеріали як додаток до заяви про вчинення злочину від 24 січня 2020 року.

21 лютого 2020 року прокуратура Кіровоградської області повідомила заявницю про направлення для розгляду заяви від 24 січня 2020 року до Кіровоградської місцевої прокуратури.

26 лютого 2020 року Кіровоградська місцева прокуратура направила до Кропивницького ВП ГУНП України в Кіровоградській області «за належністю для організації розгляду в межах компетенції звернення ОСОБА_1 щодо обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та з інших питань», зобов`язавши проінформувати її про результати розгляду у встановленому законом порядку. 07 квітня 2020 року заявницею отримано поштове відправлення 366, у якому знаходилося повідомлення без зазначеного вихідного номеру та дати відправлення, адресоване ОСОБА_1 та підписане начальником Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області полковником поліції А.Гудімою. Зі змісту повідомлення зрозуміло, що «перевіркою не встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань».

З довідки, додатку до цього повідомлення, без дати та без реєстраційного номера, вбачається, що «у зв`язку з недостатністю відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення керівником слідчого підрозділу Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області матеріали ЄО №9382 скеровані для розгляду відповідно до порядку, затвердженого наказом МВС від 15.11.2017 року №930.

Таким чином, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України щодо ОСОБА_2 , експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, не внесені, та не було розпочато досудове розслідування. Відтак має місце бездіяльність слідчого або прокурора в частині невнесення заяви про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР, що унеможливлює здійснення досудового розслідування на підставі заяви та порушує право заявника та потерпілої особи від злочину.

Позивачкою подано скаргу на бездіяльність слідчого Кропивницького ВП ГУНП України в Кіровоградської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР, та зобов`язання слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Кропивницького ВП ГУНП України в Кіровоградській області внести відомості за ознаками кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, поданою ОСОБА_1 , 24.01.2020 про вчинене кримінальне правопорушення та розпочати розслідування.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2020 року по справі №404/2289/20 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР було відмовлено в задоволені скарги. З цього приводу позивачка звернулася до ВРП зі скаргою на суддю Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_4

Причинно-наслідковим зв`язком між шкодою та діями відповідача є неякісна експертиза, яку провів відповідач ОСОБА_2 .

Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 50000 грн.

Рішенням Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щонаданий позивачем висновок експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 12 вересня 2019 року №2779/19-27, який позивач вважає повним та вірним на відміну від висновку складеного експертом ОСОБА_2 , є предметом розгляду іншої справи № 391/138/20, висновок судового експерта є доказом в конкретній справі і має значення лише для неї, судова оцінка висновку відбувається в межах конкретного судової справи.

Ддоводи позивачки з приводу того, що вказаний висновок експерта є неякісним, є необґрунтованими та не відповідають дійсності, позивачем не доведено вини відповідачів у завданні матеріальної шкоди, позов не підлягає задоволенню.

Суд зазначав, що на час проведення експертизи ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, тому позовні вимоги до експерта, як до фізичної особи не можуть бути заявлені, оскільки ОСОБА_2 виконував в установі трудові обов`язки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Адвокат Іващенко Ігор Юрійович, який представляє інтереси ОСОБА_1 , подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення по суті заявлених уточнених позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Звертає увагу, що між позивачем та ОСОБА_3 виник спір щодо користуванням земельними ділянками, що межують між собою.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Компанієвського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015року та прийнято нове рішення. Суд вирішив усунути порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, АДРЕСА_2 , що відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ліквідувати три акації та три кущі смородини між межовими знаками № НОМЕР_1 і № 5 на спільній межі.

В описово-мотивувальній частині рішення зазначено, що висновком судової земельно-технічної експертизи встановлено, що межі земельної ділянки позивача закріплені межовими знаками в кількості 11 шт., які виконані з металевого прута довжиною 1 м , діаметром 20 мм та виступають над землею до 20 см, за своєю формою вони не відповідають вимогам законодавства.

Розміри між межовими знаками відповідають фактичним розмірам і площа земельної ділянки дорівнює 0,25 га, разом з тим, паркан між земельними ділянками по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 встановлений не по межовим знакам, а з пересуванням в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 , від 5 см до 31 см, внаслідок чого земельна ділянка позивача зменшилася на 15 кв.м. (а.с.219-229).

Далі суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що зазначеним підтверджуються доводи позивача, що паркан встановлено не по межовим знакам, він має дугоподібну форму та заходить на земельну ділянку позивача. Ці обставини також підтверджуються фотографіями, наданими представником відповідача в суді першої інстанції (а.с.77-78,128).

Наведене свідчить, що доводи позивача про порушення його права власності на земельну ділянку та необхідність перенесення паркану є обґрунтованими.

Вказане рішення суду набуло законної сили, в подальшому було відкрито виконавче провадження та повністю виконано.

Обставини, які встановлені судом.

Постановою начальника Компаніївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Скоробухом М.С. від 26 червня 2019 року, виконавче провадження (ВП № 5162818) з примусового виконання виконавчого листа № 391/1151/14-ц, виданого 06 липня 2016 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області про усунення порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, АДРЕСА_2 , відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи, закінчено. Встановлено, що боржником ОСОБА_1 в повному обсязі демонтовано паркан відповідно до межових знаків № НОМЕР_1 і № 5, № З і № НОМЕР_2 , що відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи. Таким чином, усунено порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_3 (т. З а.с. 74).

Проведене дослідження не містить інформації про використання необхідних вимірювальних приладів. В тексті висновку експерт встановлює факти, які суперечать один одному. Відсутній логічний взаємозв`язок між поставленим перед експертом завданням та зробленими ним висновками. (Копія листа додається).

ОСОБА_3 стверджує, що має місце накладання в 15 кв. м. земельних ділянок ОСОБА_1 на його земельні ділянки, експерт, надаючи роз`яснення схеми додатку № 2 до висновку, зазначає: «Розташування розподільної межі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 зображено на схемі в додатку 2, де червоним кольором зазначено межу, яка відповідає технічній документації з землеустрою, а зеленим зазначено межу, яка встановлена власником по АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , відповідно накладання площею 15 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відсутнє».

Таким чином, експерт підтвердив, що частину земельних ділянок, належних ОСОБА_1 на праві власності, відповідач на власний розсуд відділив собі, що підтверджує наявність міжними спору з приводу суміжного землекористування.

У відзиві відповідач зазначає, що ним була використана «рулетка 50м та цифровий фотоапарат».

Проте, необхідними приладами для повного вирішення поставлених перед експертом завдань, у даному випадку, є ОЬІБЗ приймач, тахеометр та інше геодезичне обладнання. Рулетка 50м та цифровий фотоапарат не є достатнім обладнанням для повного вирішення поставлених перед експертом питань. Фотоапарат взагалі не є вимірювальним приладом.

Листом КНДІСЕ від 31 березня 2020 року № 11/01-13/1145-20. 1764-20 ОСОБА_5 було повідомлено, зокрема, що проведене експертом ОСОБА_2 дослідження не містить інформації про використання необхідних вимірювальних приладів. У відзиві відповідача не міститься інших зауважень щодо позиції КНДІСЕ, які стосуються предмета доказування.

Не застосовано ст. 14 ЗУ України «Про експертизу», в редакції на час виготовлення висновку експерта ОСОБА_2 , яка вказує, що судовий експерт на підставах та в порядку, передбачених законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, адміністративної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності.

Вказана норма права вказує на особисту відповідальність ОСОБА_2 за завдану матеріальну та моральну шкоду.

Для вирішення земельного спору з приводу погодження меж суміжних земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_5 ОСОБА_1 звернулася до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області

Постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та благоустрою 20 листопада 2019 року прийняла рішення № 19, яким рекомендувала звернутися до суду по вирішенню питання щодо вирішення земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо меж земельних ділянок, що перебувають у їх власності, та додержання нами правил добросусідства.

Представник позивача посилається на інше рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року (справа № 391/138/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у землекористуванні належними ОСОБА_1 на праві власності земельними ділянками: кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не ОСОБА_1 перешкод у землекористуванні в межах, визначених згідно технічної документації з землеустрою, розробленої КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та яка пройшла державну реєстрацію 16.02.2015, щодо встановлених межових знаків. Усунуто перешкоди у землекористуванні належними ОСОБА_1 на праві власності земельними ділянками: кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га, розташованими АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у встановленні паркану між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 в межах, визначених згідно технічної документації з землеустрою, розробленої КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та яка пройшла державну реєстрацію 16.02.2015, щодо встановлених межових знаків.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року, залишено без змін (т. І а.с.216-227).

В описово-мотивувальній частині рішення зазначено, що в мотивувальній частині вказаного дослідження зазначено, що для проведення дослідження залучався фахівець геодезист Кіровоградського науково-дослідного інституту землеустрою Кононщук В. П., який проводив встановлення меж в натурі та провівши дослідження встановлено, що фактичне розташування паркану відповідає вимогам державним будівельних норм діючих на території України всупереч цього в додатку №2 судової земельно-технічної експертизи № 1443-1444 від 12.05.2016 зазначено, що має місце переміщення паркану в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 на 0,26м.

На переконання позивачки, за першим судовим рішенням знесено паркан згідно незаконного висновку експерта ОСОБА_2 , а за другим рішенням суду відновлено права власника щодо користування земельною ділянкою.

Позивачу була завдана, як матеріальна, так і моральна шкода, яка не відшкодована, права власника судом першої інстанції не поновлено.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Вілповідачі: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , третя особа - Київський НДІСЕ подали відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких просять про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважають рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_3 є власником земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 кадастрові номери ділянок :52:005:0001 та :52:005:0002.

Власником суміжних земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с.22-25).

У листопаді 2014 року до Компаніївського районного суду Кіровоградської області звернувся з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення порушень права власності на землю та відшкодування моральної шкоди. Просив суд усунути порушення його права власності на земельну ділянку з боку ОСОБА_1 , та зобов`язати її вчинити для цього такі дії: перенести паркан за межу його земельної ділянки та зробити доступними межові знаки 8, 9, 10, звільнити межу від дерев і кущів, які заважають проводити прямі лінії між межовими знаками у відповідності з планом та схемою земельної ділянки (справа №391/1151/14-ц).

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 липня 2015 року у справі №391/1151/14-ц призначено будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено Кіровоградському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Волкова, 2, м. Кіровоград). На вирішення були поставлені наступні питання: Чи відповідає фактичний розмір земельної ділянки по АДРЕСА_3 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розміру, зазначеному в правовстановлювальних документах; В разі невідповідності фактичних розмірів земельних ділянок, зазначити розмір збільшення (зменшення) кожної з них та за рахунок чого це відбулося; Зазначити та відобразити на схемі, чи на межі земельних ділянок встановлено відповідачем паркан; чи є на межі дерева та кущі, які заважають встановленню паркану; Якщо паркан встановлено не на межі, то зазначити місце встановлення паркану, яке відповідало б визначеній межі суміжних земельних ділянок.

Згідно фотокопії висновку експерта судової земельно-технічної експертизи №1443, №1444 від 12 травня 2016 року (а.с.43-59 т.1), виготовленого судовим експертом Кіровоградського відділення ОНДІСЕ Корольовим Володимиром Сергійовичем, відповідно технічної документації межі земельної ділянки закріплені межовими знаками в кількості 11 шт. Площа земельної ділянки дорівнює 0,63 га. При встановленні межових знаків спірних питань з сусідами не було. При проведенні візуального дослідження встановлених межових знаків експертом було встановлено, що встановлені межові знаки не відповідають вимогам, які пропонуються законодавством. Існуючи межові знаки виконані з металевого прута довжиною понад 1 м. діаметром 20 мм., які виступають над землею до 20 см. Якщо встановлені металеві позначки враховувати за межові знаки, то розміри між «межовими знаками» відповідають фактичним розмірам. Але паркан між земельними ділянка по АДРЕСА_3 та 7 встановлений не по «межовим знакам», а з пересуванням в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_3 від 5см до 31 см. Відповідно до технічної документації із землеустрою, земельна ділянка АДРЕСА_1 , на території Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області перебуває у власності ОСОБА_1 , розміром 0,25 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,25га. Для ведення особистого селянського господарства. Але визначити фактичні розміри земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не можливо оскільки відсутні межові знаки даної земельної ділянки. Якщо встановлені металеві позначки враховувати за межові знаки, то площа земельної ділянки по АДРЕСА_3 на території Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області було зменшено на 15м2, за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_1 на території Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, що дорівнює 0,6% земельної ділянки.

У додатку № 2 надано схему фактично встановленого паркану. Між межовими знаками № 5 та № 6 розташовано 3 дерева та 3 кущі, які заважають встановлення паркану відповідно межових знаків (фото № 3).

Для встановлення межі відповідно до правовстановлюючих документів, власникам земельних ділянок необхідно перенести паркан відповідно межових знаків згідно ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», «Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка». Якщо існуючі позначки межі між землеволодіннями по АДРЕСА_3 та 7 вважати за межові знаки «встановленого зразка», експертом пропонується схема розподілу відповідно до правовстановлюючих документів, надано в додатку № 3. Якщо існуючі «межові знаки» викликають сумніви, власникам землеволодінь необхідно винести в натуру межові знаки відповідно законодавства. Дерева та кущі, які на межі, необхідно видалити. Відповідно до ст. 109 п. 2 ЗК України «Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах» (т. 1 а.с. 43-55).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Усунуто порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № НОМЕР_1 і №5, АДРЕСА_2 , що відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи.

Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ліквідувати три акації та три кущі смородини між межовими знаками № НОМЕР_1 і №5 на спільній межі (т. 1 а.с. 82-84).

06 липня 2016 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області був виданий виконавчий лист на виконання рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 (т. 3 а.с. 69).

Компаніївським районним відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №391/1151/14-ц (т. 1 а.с. 62).

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду Кіровоградської області з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року у задоволенні заяви про перегляд рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі відмовлено.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Кропивницького апеляційного суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Комапніївського районного суду Кіровоградської області зі скаргою на дії державного виконавця Компаніївського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, просив визнати рішення начальника відділу Компаніївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Скоробрух М.С. щодо закінчення виконавчого провадження № 51628181 при виконанні виконавчого листа № 391/1151/14-ц, виданого року Компаніївським районним судом Кіровоградської області, неправомірним; скасувати постанову начальника відділу Компаніївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Скоробрух М.С. від 27.06.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 51628181 по примусовому виконанню виконавчого листа № 391/1151/14-ц від 06 липня 2016 року, виданого Компаніївським районним судом про усунення порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, АДРЕСА_2 , що відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Компаніївський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області відмовлено повністю.

В ухвалі суду зазначено, що 10 травня 2018 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що паркан демонтовано силами боржника, окрім 13 секцій каркасу (близько 15 метрів), що підтверджується відповідним актом державного виконавця та фотознімками. 28 червня 2018 року до відділу надійшла заява боржника, в якій вона пояснила, що провела виконавчі дії щодо демонтажу паркану власними силами та в подальшому розпорядилась парканом на власний розсуд, а саме паркан продано іншим особам.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року, ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року скасовано і постановлено нове рішення. Скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано постанову начальника Компаніївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Скоробрух Миколи Сергійовича від 27 червня 2018 року про закриття виконавчого провадження 51628181 неправомірною.

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з заявою, у якій вказала, що після отримання нею постанови Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2018 року, у якій зазначалось про те, що рішення суду нею було виконано не в повному обсязі, оскільки між межовими знаками № 3 і № 4, № 5 і № 6 залишилися залишки паркану, що продовжує створювати перешкоди стягувачу у користуванні земельною ділянкою, нею було вжито заходи щодо демонтажу залишків паркану, а саме бетону та залишків стовпчиків, рішення суду виконано в повному обсязі (т. 2 а.с. 229).

Постановою начальника Компаніївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Скоробрухом М.С. від 26 червня 2019 року, виконавче провадження (ВП № 51628181) з примусового виконання виконавчого листа № 391/1151/14-ц, виданого 06 липня 2016 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області про усунення порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, АДРЕСА_2 , відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи, закінчено. Встановлено, що боржником ОСОБА_1 в повному обсязі демонтовано паркан відповідно до межових знаків № НОМЕР_1 і № НОМЕР_3 , № 3 і № 4, що відображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи. Таким чином, усунено порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 74).

Згідно листа від 31 березня 2020 року, виданого директором Київського науково-дослідного інституту судових експертиз О.Рувін, за результатом аналізу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2016 року №1443, 1444 складеного судовим експертом Корольовим В. С., встановлено, що методологія виконання даної експертизи не відповідає порядку і правилам проведення експертиз, які передбачені вимогами Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 №705/3145, надалі - Інструкція), Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за №705/3145, зі змінами) та відповідних методик. Проведене дослідження не містить інформації про використання необхідних вимірювальних приладів. В тексті висновку експерт встановлює факти, які суперечать один одному. Відсутній логічний взаємозв`язок між поставленим перед експертом завданням та зробленими ним висновками (т. 1 а.с. 76-77).

Позивачем було замовлено у Кропивницькому відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз виконання експертного дослідження. Проведення експертного дослідження доручено експерту Шевченко Ірині Іванівні, провідному судовому експерту. На вирішення експерта були поставлені питання: Чи має місце накладання в 15 кв.м., земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ? Як повинні бути встановлені межі в натурі на земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно з технічною документацією на земельну ділянку з кадастровими номерами :52:005:0022 та :52:005:0023.

Згідно копії висновку експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 12 вересня 2019 року №2778/2779/19-27 (а.с.30-41 т.1), Земельна ділянка по АДРЕСА_1 не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , відповідно накладання площею 15 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відсутнє. Межі земельної ділянки з кадастровими номерами № :52:005:0022, №:52:005:0023 по АДРЕСА_1 повинні бути встановлені в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації з землеустрою, яка була розроблена КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та пройшла державну реєстрацію 16.02.2015 р.». Під час проведення експертного дослідження було відновлено межу згідно до технічної документації з землеустрою, яка була розроблена КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та пройшла державну реєстрацію 16 лютого 2015 року та встановлено межові знаки відповідного зразка.

Постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та благоустрою 20 листопада 2019 року прийняла рішення №19, яким рекомендувала позивачу звернутися до суду по вирішенню питання щодо вирішення земельного спору між нею та громадянином ОСОБА_3 щодо меж земельних ділянок, що перебувають у їх власності та додержання нами правил добросусідства.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року (справа №391/138/20) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, задоволено частково. Усунуто перешкоди у землекористуванні належними ОСОБА_1 на праві власності земельними ділянками: кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у землекористуванні в межах, визначених згідно технічної документації з землеустрою, розробленої КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та яка пройшла державну реєстрацію 16.02.2015, щодо встановлених межових знаків. Усунуто перешкоди у землекористуванні належними ОСОБА_1 на праві власності земельними ділянками: кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у встановленні паркану між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_5 в межах, визначених згідно технічної документації з землеустрою, розробленої КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та яка пройшла державну реєстрацію 16.02.2015, щодо встановлених межових знаків. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі: з сплати судового збору в сумі 840,80 грн. за надання професійної правничої допомоги у сумі 500 грн., за проведення висновку експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 12 вересня 2019 року №2778/2779/19-27 в сумі 8666,40 грн., а всього у сумі 10 007 грн. 20 коп. В частині позовної вимоги щодо стягнення витрат на відновлення межових знаків у сумі 1300 грн. відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року вказане рішення залишено без змін (т. 1 а.с.216-227).

Згідно висновку експерта від 03 грудня 2021 року №СЕ-19/124-21/7962-ПС, проведеного головним судовим експертом відділу досліджень у сфері інформаційних технологій Черкаського НДЕКЦ МВС Халявка Ю.Г., на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2021 року про призначення психологічної експертизи, пов`язана з знесенням паркану ОСОБА_1 , була психотравмувальною для неї, яка призвела до зворотних змін у функціонуванні окремих структур особистості, що призвели до тимчасових порушень в основних сферах особистості. Дана ситуація була психотравмувальною для ОСОБА_1 внаслідок зазначеного спричинені страждання (моральна шкода). ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). За умов визнання судом заподіяння підекспертній ОСОБА_1 моральна шкода, орієнтований розмір її грошової компенсації, в разі встановлення правової кваліфікації дій заподіювача шкоди, може становити один із запропонованих варіантів: 2,25 мінімальних заробітних плат, або 4,5 мінімальних заробітних плат, або 6,75 мінімальних заробітних плат, або 9 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду. Результати дослідження, а саме результати орієнтованого розміру компенсації моральної шкоди є актуальними саме на момент дослідження і лише для наданих на дослідження об`єктів та мають орієнтовний (імовірний) характер, оскільки остаточне рішення з указаного питання приймає суд. У разі виявлення у справі ново виявлених обставин або при наявності додаткових об`єктів, які містять інформацію про досліджену подію або про досліджувану особу і які не було надано на дослідження, результати оцінки орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди не можуть вважатися достовірними та потребують проведення додаткового дослідження (т. 2 а.с. 244-250).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 06 червня 2022 року №2531/2532/21-27 (а.с.8-20 т.3), проведеного старшим судовим експертом Кропивницького відділення КНДІСЕ Лесів С.О., у цивільній справі №404/3807/20 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2021 року, загальний розмір майнової шкоди, яку зазнала ОСОБА_1 під час виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року у справі № провадження 22-ц/781/23/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 за рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, за яким було зобов`язано ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № НОМЕР_1 і №5, АДРЕСА_2 , що відображено в схемі додатку №3 висновку земельно-технічної експертизи, в які обов`язково включати демонтаж паркану та його вартість між земельними ділянками кадастровий номер :52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер :52:005:0023 площею 0,2500 га мають спільну межу із земельними ділянками ОСОБА_3 , становить 53 154,57 грн. з урахуванням ПДВ, з якої 50 052,46 грн. вартість робіт з відновлення досліджуваного паркану, 3 102,11 грн. вартість робіт з часткового демонтажу досліджуваного паркану (т. 3 а.с. 8-20).

Згідно пояснень судового експерта ОСОБА_7 , нею здійснювалось проведення експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 12 вересня 2019 року №2778/2779/19-27 та надано висновок. При дослідженні геодезичні вимірювання нею не робились. Геодезист ОСОБА_8 приніс земельну документацію та спочатку виносив точки, межові знаки. На місцевості залишились стовпчики від паркану. Нею при проведенні експертного дослідження використовувались рулетка та фотоапарат. Тахеометр не використовувався, оскільки геодезист повинен мати на це право, дозвіл.

Експерт ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що нею по справі була проведена психологічна експертиза. Вихідними даними були два томи справи, зустріч з особою, щодо якої була проведена експертиза. Позивача турбувала ситуація, було тяжко, не могла нормально їсти, спати, не вистачало коштів, перебувала у лікарні.

Згідно показань свідка, ОСОБА_10 - начальника Компаніївського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), що у нього на виконанні перебувало рішення апеляційного суду по справі № 391/1151/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яке закінчено у 2019 році. ОСОБА_1 було демонтовано паркан відповідно до висновку земельно-технічної експертизи.

Свідок ОСОБА_11 , син позивачки ОСОБА_1 , у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він ставив паркан і демонтував його, він зазнав пошкоджень та втратив товарний вигляд, оскільки це була капітальна споруда. Паркан був виготовлений з металевого профілю, металевих труб, сірого кольору. При демонтажу були зрізані болгаркою труби, тому встановити такий паркан не можливо. Його не продавали, можливо мати написала у заяві виконавчій служби про те, що його продано, щоб її не чіпали.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Згідно норм частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права

є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

З огляду на зазначені норми статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України), тобто надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що їй було завдано матеріальну та моральну шкоду неправомірними діями відповідачів, які полягають у тому, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом щодо порушення його права власності на земельну ділянку та необхідність перенесення паркану (справа №391/1151/14-ц), які в подальшому виявились необґрунтованими, а експерт Корольова В.С. провів неякісну судову земельно-технічну експертизу №1443, №1444 від 12 травня 2016 року, яка була врахована судом при ухваленні рішенняапеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Зміст положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: настання шкоди, протиправна поведінка особи, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою, зазначеною у ст. 1166 ЦК України, слід розуміти майнову шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року у справі №391/1151/14-ц набрало законної сили і відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання.

На виконання вказаного рішення апеляційного суду ОСОБА_1 виконала дії з демонтажу паркану відповідно до межових знаків та на власний розсуд розпорядилася ним.

Згідно з виконавчим листом, виданим на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року, резолютивна частина рішення має такий зміст: «Усунути порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до встановлених межових знаків № 6 і № 5, АДРЕСА_2 , що зображено в схемі додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи».

Отже, згідно з рішенням суду, перенесенню підлягає частина паркану між межовими знаками № НОМЕР_1 і № НОМЕР_3 , а також № 3 і № 4 в напрямку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на відстані, які зазначені на схемі, яка є у додатку № 3 висновку земельно-технічної експертизи.

Згідно з останнім актом начальника Компаніївського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Скоробух М. С. від 05 березня 2019 року, складеного в присутності стягувача та боржника, державним виконавцем встановлено, що залишки бетону та стовпчиків паркану між межовими знаками № 5 і 6, а також між № 3 і № 4 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , демонтовані боржником. Між межовими знаками № 5 і № 4 каркас паркану не демонтований.

Зміст рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року та зазначена у ньому схема-додаток № 3 до висновку земельно-технічної експертизи не передбачали обов`язку перенесення паркану між межовими знаками № 4 і № 5.

У цій справі перенесення паркану це його переміщення за межі земельної ділянки стягувача.

Тобто внаслідок виконання рішення суду земельна ділянка біла звільнена від паркану ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, демонтаж паркану, що має наслідком звільнення земельної ділянки стягувача, є належним і повним виконанням рішення суду.

Встановлення належного боржнику паркану на його ж земельній ділянці є правом власника.

У постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі №391/1151/14 (провадження №61-30св20), якою залишено без змін ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року за скаргою ОСОБА_3 (стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 391/1151/14-ц від 06 липня 2016 року, виданого Компаніївським районним судом Кіровоградської області про усунення порушення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) касаційний суд зазначив, що правильними є висновки судів про те, що рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року фактично виконано в повному обсязі, що є законною підставою для закінчення виконавчого провадження.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи №1443 №1444 від 12 травня 2016 року, у справі №391/1151/14-ц, який складений судовим експертом Корольовим В. С., прийнятий судом апеляційної інстанції як належний доказ, був досліджений і оцінений судом, підстав для визнання його помилковим чи незаконним судом не встановлено.

Наданий позивачкою висновок експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження №2779/19-27 від 12 вересня 2019 року досліджувався у іншій цивільній справі №391/138/20, йому надано осцінку судом при ухвалення судового рішення при вирішенні іншого спору.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Вказаний висновок не підтверджує факту неправомірних дій відповідачів, не вказує на причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою позивачці матеріальною і моральною (немайновою) шкодою.

Встановлено, що в порядку виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2016 року у справі №391/1151/14-ц, ОСОБА_1 сплатила на користь ОСОБА_3 487,20 грн - у відшкодування сплаченого судового збору, 500 грн - моральної шкоди та 3689,40 грн - витрат на проведення експертизи, і ці витрати не можуть кваліфікуватись як збитки в розумінні норм ст. 22 ЦК України.

Крім того, встановлено, що на час проведення експертизи №1443 №1444 експерт ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України і виконував свої обов`язки як експерт установи, до якої судом було призначено судову експертизу.

Нормами ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1).

Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону (ст.10).

Судовий експерт на підставах та в порядку, передбачених законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, адміністративної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності (ст.14).

Згідно ч. 1 статті 1172 ЦК України, відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення моральної шкоди також є безпідставною, оскільки не доведено, що вона була завдана неправомірними діями відповідачів.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з висновками суду у іншій цивільній справі №391/1151/14-ц, рішення суду в якій є чинним і обов`язкове для виконання, йому не може даватись оцінка у цій справі.

Отже позивачкою не доведено завдання їй збитків відповідачами, протиправної поведінки відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між збитками та поведінкою відповідачів, вина відповідачів не встановлена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції дотримано норми процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права..

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко