Ухвала

Іменем України

26 липня 2024 року

м. Київ

справа № 346/3778/23

провадження № 61-10630ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року (повний текст складено 27 червня 2024 року) у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Василишин Л. В., Максюти І. О., в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Альфа», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Тернопільській області, про визнання недійсними договорів та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , ТОВ «Авто-Альфа», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Тернопільській області, про визнання недійсними договорів та витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2021/2686142 від 17 липня 2021 року придбав транспортний засіб марки BMW 5251, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на підставі чого ТСЦ № 8046 проведено реєстрацію автомобіля та видано йому свідоцтво про реєстрацію серії « НОМЕР_2 ».

У зв`язку з тим, що вказаним автомобілем незаконно заволоділи інші особи, позивач звернувся до Національної поліції України, на підставі чого внесені відомості до ЄРДР за № 0000272 від 19 листопада 2022 року, а ОСОБА_3 вручено обвинувальний акт за частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 358 та частиною четвертою статті 358 КК України. З останнього вбачається, що ОСОБА_3 надав адміністратору ТСЦ МВС України № 2643 завідомо підроблений документ, а саме договір комісії №7625/22/008491 від 02 квітня 2022 року, посвідчений ТОВ «Авто-Альфа» від імені ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що останній жодних договорів щодо відчуження не укладав та використав завідомо підроблений офіційний документ. В результаті перереєстрації вказаного транспортного засобу змінено його номерний знак на « НОМЕР_3 » та видано нове свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_4 . Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000552 встановлено, що 04 жовтня 2022 року працівники ТСЦ МВС України № 2643 на підставі договору купівлі-продажу № 7625/22/008491 від 15 квітня 2022 року, укладеного між ТОВ «Авто-Альфа» та ОСОБА_3 , перереєстрували автомобіль марки «BMW 5251» на ОСОБА_3 . У вказаному договорі зазначається, що комісіонер діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії №7625/22/008491 від 02 квітня 2022 року. Вказані документи містять підроблений підпис позивача.

Після викриття підроблення підписів позивача, відповідачі здійснили дії з подальшого переоформлення автомобіля за допомогою складання та використання недійсних договорів. Так, ОСОБА_3 відчужив його ОСОБА_4 , яка у свою чергу відчужила автомобіль ОСОБА_5 , в результаті чого ТСЦ 6143 та ТСЦ 4443 видані відповідні реєстраційні номери та свідоцтва про його реєстрацію. Позивач як власник спірного майна не брав участі у підписанні договору комісії, його волевиявлення на відчуження автомобіля було відсутнє, в момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені частиною другою, третьою статті 203 ЦК України.

ОСОБА_1 просив:

визнати недійсним договір комісії № 7625/22/008491 від 02 квітня 2022 року, укладений між ТОВ «Авто-Альфа» та ОСОБА_1 на продаж транспортного засобу марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7625/22/008491 від 15 квітня 2022 року, укладений між ТОВ «Авто-Альфа» та ОСОБА_3 про продаж цього транспортного засобу;

витребувати з володіння ОСОБА_5 вказаний транспортний засіб та передати його йому в користування.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду в складі судді: Яремин М. П., від 23 лютого 2023 року:

позов ОСОБА_1 задоволено частково;

витребувано у ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1

в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено;

вказано, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2023 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача не з його волі, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи, а тому підлягає витребуванню від добросовісного набувача;

відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника;

право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване;

правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах;

у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що будь-який правочин є вольовою дією, а тому, перед тим як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, потрібно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. У частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі, що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення;

оскільки позивач не укладав договору комісії від 02 квітня 2022 року № 7625/22/008491, що підтверджується висновком експерта від 14 вересня 2023 року № СЕ-19/121-23/12291-ПЧ, на підставі якого спірний автомобіль вперше вибув з його власності, а в подальшому був відчужений, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про витребування на його користь спірного автомобіля є обґрунтованими та доведеними;

наявні правові підстави для витребування вищевказаного транспортного засобу від відповідача ОСОБА_5 , яка є останнім його набувачем, на користь позивача, відновивши попередній стан. При цьому, позовні вимоги про оспорювання правочинів (визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу) задоволенню не підлягають, оскільки позивач не виявляв свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника. Задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також само по собі передбачає скасування попередньої реєстрації. Суд враховує інтереси позивача як власника спірного транспортного засобу, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та вважає, що права та інтереси власника (позивача), який позбувся володіння автомобілем внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно із статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц та постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №520/15672/17. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково;

рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення;

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Указане тлумачення частини першої статті 388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці;

правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи. Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі;

якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається. При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого. Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права «Hand muss Hand wahren» (нім.: «рука за руку відповідає»), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила (чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою), не можуть бути витребувані в добросовісного набувача;

власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає. Подібні висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі також було висловлено Верховним Судом: у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20) та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23). Із указаними правовими висновками погодилась Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року, справа № 752/5281/20, провадження № 61-1371 сво 23;

задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 у частині витребування майна із чужого незаконного володіння, суд першої інстанції вважав, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею на підставі договору купівлі-продажу, який визнано судом недійсним, а тому він підлягає витребуванню від ОСОБА_5 як останнього набувача. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, серед іншого, вказувала, що передавши спірний автомобіль своєму знайомому ОСОБА_6 для продажу, позивач тим самим виразив волю на передання майна іншій особі, що унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Колегія судів вважає вказані доводи ОСОБА_5 обґрунтованими з огляду на таке;

у цій справі встановлено, що літом 2021 року ОСОБА_1 , який займається купівлею-продажем автомобілів, на підставі усної домовленості передав ОСОБА_6 , з яким знайомий по купівлі - продажу автомобілів, для продажі належний йому транспортний засіб - автомобіль марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про його державну реєстрацію. Автомобіль ОСОБА_1 не повернуто. Зазначені обставини встановлені показаннями ОСОБА_1 у процесі проведення досудового розслідування за заявою його представника адвоката Чумаченка А. В. від 17 вересня 2022 року (а. с. 108, Т. 1) та ухвалою Київського районного суду м. Харків від 10 березня 2023 року (а. с. 37, Т.1). У подальшому спірний транспортний засіб було відчужено на підставі договорів купівлі-продажу, які не визнані судом недійсними, і в цій частині судові рішення не оскаржуються. Останнім набувачем автомобіля марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 стала ОСОБА_5 .

Ураховуючи встановлені в цій справі обставини добровільного передання позивачем належного йому автомобіля марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 разом із ключами та свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу на підставі усної домовленості, а також з урахуванням особливостей правого режиму транспортного засобу як рухомого майна, колегія суддів вважає, що спірний автомобіль вибув із володіння ОСОБА_1 з його волі, а тому не підлягає витребуванню у добросовісного набувача.

тому колегія суддів вважала, що вирішуючи цей спір судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння підлягають скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

22 липня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року (повний текст складено 27 червня 2024 року), у якій просить: скасувати постанову апеляційного суду і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судового рішення в касаційній скарзі зазначено неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду: від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 27 вересня 2023 року у справі № 201/1051/22, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц від 05 жовтня 2022 у справі № 520/15672/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

в пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, провадження № 14-208цс18, зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений;

положення статті 388 ЦК України застосовуються як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19 (провадження № 61-16519св21). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19), власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача;

спірний транспортний засіб вибув з володіння позивача не з його волі, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи, а тому підлягає витребуванню від добросовісного набувача;

судом апеляційної інстанції не було враховано, що спірне майно було придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, тому ОСОБА_1 , як власник, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, що і було зроблено скаржником. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 201/1051/22;

від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (постанова ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц);

зважаючи на наведене, судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки спірне майно вибуло з володіння законного власника, тобто ОСОБА_1 , поза його волею, що підтверджується серед іншого висновком за результатами проведення почеркознавчої експертизи та не заперечувшюсь відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому спірний транспортний засіб підлягає витребуванню від добросовісного набувача, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття цією особою.

права та інтереси власника ( ОСОБА_1 ), який позбувся володіння автомобіля внаслідок протиправних дій, за описаних обставин, перевищують інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц та постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 у справі № 520/15672/17;

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідками. Подібні висновки сформовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (відомості із додатку «Дія») автомобіль марки BMW, моделі 525І, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстровано за ОСОБА_1 , як власником.

Відповідно до заяви про вчинення кримінального правопорушення (згідно зі статтею 214 КПК України), що зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» 20.10.2022 року, представник позивача, адвокат Чумаченко А.В. звернувся до ГУНП в Івано-Франківській області з приводу внесення відомостей в ЄРДР (щодо перереєстрації належного ОСОБА_1 автомобіля марки BMW, моделі 525І, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_5 , на іншу особу, оскільки жодних документів, спрямованих на його відчуження він не підписував).

02 квітня 2022 року між ТОВ «Авто-Альфа» (комісіонером), та ОСОБА_1 (комітентом) укладено договір комісії № 7625/22/008491, згідно з яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки BMW, 2005 року випуску, колір чорний, VIN - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - « НОМЕР_2 », номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) 17 липня 2021 року за ціною не нижче 48 000 грн.

02 квітня 2022 року складено відповідний акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7625/22/1/008487, щодо вказаного транспортного засобу.

15 квітня 2022 року між ТОВ «Авто-Альфа», який є комісіонером та діє на підставі укладеного з власником договору комісії № 7625/22/008491 від 02 квітня 2022 року та ОСОБА_3 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7625/22/008491, згідно якого останньому передається у власність транспортний засіб - BMW, модель 525І, 2005 року випуску, колір чорний, VIN - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_5 , за ціною 48 000 грн.

15 квітня 2022 року на підставі вказаного договору купівлі-продажу сторонами договору складений акт огляду реалізованого вказаного транспортного засобу.

04 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звернувся із заявою № 807767085 до ТСЦ 2643 щодо проведення операції «308 - Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ)» транспортного засобу - BMW, модель 525І, 2005 року випуску, колір чорний, VIN - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - « НОМЕР_2 », номерний знак НОМЕР_5 , відомості про який вказано в реєстраційній картці ТЗ, та здійснив оплату відповідних послуг за перереєстрацію.

04 жовтня 2022 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_3 , а 01 листопада 2022 року його, під час керування вказаним транспортним засобом притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6143/2022/35809024, укладеного 12 листопада 2022 року між ОСОБА_3 (продавцем), в особі ОСОБА_7 (що діє на підставі доручення), та ОСОБА_4 , останній передається у власність транспортний засіб - BMW, модель 525І, 2005 року випуску, колір чорний, VIN - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_3 , за ціною 80 000 грн, на підставі якого нею подана відповідна заява про його перереєстрацію до ТСЦ 6143.

12 листопада 2022 року автомобіль в ТСЦ НОМЕР_7 (м. Кременець Тернопільської області) перереєстровано на ОСОБА_4 , з видачею їй свідоцтва про його реєстрацію серії НОМЕР_8 , державний номерний знак НОМЕР_9 .

01 березня 2023 року в ТСЦ НОМЕР_10 (м. Надвірна Івано-Франківська область) за договором купівлі-продажу автомобіль перереєстровано на ОСОБА_5 з видачею їй свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_11 та державного номерного знаку НОМЕР_12 .

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року в справі № 346/5179/22 в кримінальному провадженні № 0000272 від 19 листопада 2022 року, ухваленого в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною п`ятою статті 27, частини першої, четвертої статті 358 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. (а. с. 25-33 ). У справі № 346/5179/22 встановлено , що ОСОБА_3 , наприкінці березня 2022 року придбав автомобіль марки "BMW", моделі 525І із номером кузова НОМЕР_1 , та державним номерним знаком НОМЕР_5 , чорного кольору, в невстановленої досудовим розслідуванням особи в м. Кременець Тернопільської області, який на праві приватної власності належав ОСОБА_1 , із свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 , не укладаючи жодних договорів щодо відчуження транспортного засобу. В подальшому, на початку жовтня 2022 року, з метою оформлення права приватної власності на транспортний засіб на своє ім`я, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа (договору комісії) ОСОБА_3 через мережу "Інтернет" надав невстановленій досудовим розслідуванням особі паспортні дані ОСОБА_1 для подальшого їх внесення до офіційного документу - договору комісії. ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці виготовив та через маршрутне таксі, яке прямувало з м. Чернівці до м. Коломия, передав завідомо підроблений договір комісії, в якому вказані паспортні дані ОСОБА_1 та наявний підпис останнього, від 02 квітня 2022 року. 04 жовтня 2022 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні територіального сервісного центру МВС України №2643, що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшої перереєстрації транспортного засобу марки BMW, моделі 525І із номером кузова НОМЕР_1 , та державним номерним знаком НОМЕР_5 , чорного кольору, на своє ім`я, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що договір комісії, укладений від імені ОСОБА_1 , є підробленим, надав адміністратору ТСЦ МВС України № 2643 завідомо підроблений документ, а саме договір комісії №7625/22/008491 від 02 квітня 2022 року, посвідчений ТОВ «Авто-Альфа» та ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що ОСОБА_1 жодних договорів щодо відчуження не укладав, а відтак, використав завідомо підроблений офіційний документ. В результаті перереєстрації вищевказаного транспортного засобу марки BMW, моделі 525І із номером кузова НОМЕР_1 , було змінено державний номерний знак на НОМЕР_3 та видано свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб серії НОМЕР_4 .

Слідчим відділенням Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2023 року за №0000552, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України за фактом вчинення відносно ОСОБА_1 шахрайських дій, які полягали у заволодінні його грошовими коштами. 03 січня 2023 року старшим слідчим вказаного відділу ОСОБА_9 винесено постанову про визнання речовим доказом автомобіля марки BMW, моделі 525І, VIN - НОМЕР_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні надано тимчасовий доступ до речей та документів, які знаходяться у володінні Коломийського міськрайонного суду з можливістю вилучення оригіналів документів.

Згідно з даними аналітичного пошуку ТЗ по НАІС ДДАІ МВС України від 11 серпня 2023 року щодо автомобіля марки BMW, модель 525І, 2005 року випуску, колір чорний, VIN - НОМЕР_1 вказано наступне:

з 02 квітня 2021 року власником вказаного автомобіля зазначено ОСОБА_10 ;

з 17 липня 2021 року - ОСОБА_1 (автомобіль перереєстровано за технологічною операцією «315 - перереєстрація ТЗ на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (ТСЦ 8046)» з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та державного номерного знаку НОМЕР_5 );

з 04 жовтня 2022 року - ОСОБА_3 (автомобіль перереєстровано за технологічною операцією «305 - перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ) (ТСЦ 2643)» з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та державного номерного знаку НОМЕР_3 );

з 12 листопада 2022 року - ОСОБА_4 (автомобіль перереєстровано за технологічною операцією «315 - перереєстрація ТЗ на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (ТСЦ 6143)» з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 та державного номерного знаку НОМЕР_9 );

з 01 березня 2023 року - ОСОБА_5 (автомобіль перереєстровано за технологічною операцією «308 - перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ) (ТСЦ 4443) » з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 та державного номерного знаку НОМЕР_12 , про що також зазначено в реєстраційних картках ТЗ.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/121-23/12291-ПЧ від 14 вересня 2023 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 у графі «комітент» у договорі комісії № 7625/22/008491 від 02 квітня 2022 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України).

Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.

Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається. При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого.

Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права «Hand muss Hand wahren» (нім.: «рука за руку відповідає»), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила (чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою), не можуть бути витребувані в добросовісного набувача.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 752/5281/20 (провадження № 61-1371 сво 23) вказано, що:

«виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень статті 388 ЦК України, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 243/2282/20 (провадження № 61-14197св21) із зазначенням правового висновку про те, що «передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/8879/21 (провадження № 61-7375сво22) зазначено, що:

«виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

З огляду на висновки, наведені у цій постанові, з метою узгодження правозастосовчої практики у спірних правовідносинах, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступає від висновку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 607/7354/21 (провадження № 61-11503св22) із зазначенням правового висновку про те, що передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив: літом 2021 року ОСОБА_1 , який займається купівлею-продажем автомобілів, на підставі усної домовленості передав ОСОБА_6 , з яким знайомий по купівлі - продажу автомобілів, для продажі належний йому транспортний засіб - автомобіль марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про його державну реєстрацію. Автомобіль ОСОБА_1 не повернуто. Зазначені обставини встановлені показаннями ОСОБА_1 у процесі проведення досудового розслідування за заявою його представника адвоката Чумаченка А. В. від 17 вересня 2022 року (а. с. 108, Т. 1) та ухвалою Київського районного суду м. Харків від 10 березня 2023 року (а. с. 37, Т.1). У подальшому спірний транспортний засіб було відчужено на підставі договорів купівлі-продажу, які не визнані судом недійсними, і в цій частині судові рішення не оскаржуються. Останнім набувачем автомобіля марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 стала ОСОБА_5 .

За таких обставин, з урахуванням добровільного передання позивачем належного йому автомобіля марки «BMW 5251», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 разом із ключами та свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу на підставі усної домовленості, а також з урахуванням особливостей правого режиму транспортного засобу як рухомого майна, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовної вимоги про витребування спірного автомобіля.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду: від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 27 вересня 2023 року у справі № 201/1051/22, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 757/40111/19-ц від 05 жовтня 2022 у справі № 520/15672/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Альфа», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Тернопільській області, про визнання недійсними договорів та витребування майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков