Справа № 182/4128/23
Провадження № 2/0182/1108/2024
16.07.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Рунчевої О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Паламарчук П.Ю.,
розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заяви по суті справи:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 за договором позики.
Свої вимоги мотивує тим, що 21.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до якого позивач передав у позику відповідачу грошових коштів у розмірі 15 200,00 грн.
Відповідно до п.3 договору передбаченого, що позика мала бути повернута позикодавцю у в наступні терміни: 7600,00 грн. 21.05.2023 року; 7600,00 грн. 21.06.2023 року, проте до теперішнього часу відповідачем свої зобов`язання не були виконані.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не повертає борг, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 15 200,00 грн., та суму штрафу за невиконання грошового зобов`язання у сумі 15 200,00 грн., а всього 30 400,00 грн., та судові витрати (а.с.2).
Відповідач відзив на позов до суду не подав.
У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, у якій він на задоволенні позову наполягав (а.с.20).
Відповідач у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, відзив на позов до суду не подала (а.с. 17, 18, 22, 23, 24).
Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 06.11.2023 року відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.15-16).
Судом встановлено.
Між сторонами виникли правовідносини стосовно стягнення з відповідача боргу.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю договір про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, договір як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що 21.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, на підставі якого позивачем було передано у власність грошові кошти у розмірі 15 200,00 грн., позичальник відповідно до п.3 договору повинен повернути кошти у наступні терміни: 7600,00 грн. 21.05.2023 року, 7600,00 грн. 21.06.2023 року о 10-00 год. за місцем проживання позикодавця, відповідно до п.5 договору у разі прострочення повернення позики, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 100% від розміру простроченої суми (а.с.4)
21.06.2023 року строк повернення боргу закінчився, проте відповідач умови договору позики грошових коштів не виконав та кошти у встановлений строк не повернув, чим порушив права позивача.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, відповідач порушивши умови договору повинен сплатити на рахунок позивача грошові кошти отримані за договором позики в розмірі 15 200,00 грн., та штраф за невиконання зобов`язання у розмірі 15 200,00 грн., а всього 30 400,00 грн. (а.с.3).
Оскільки ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_1 кошти за договором позики грошових коштів, суд дійшов висновку, що сума боргу з урахуванням штрафу за невиконання умов договору в межах позовних вимог повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача примусово.
Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню підтверджені судові витрати на судовий збір у сумі 1 073,60 грн. (а.с.1).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265,280 ЦПК України, ст.ст. 625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 15 200,00 грн., та штраф за невиконання зобов`язання у розмірі 15 200,00 грн., а всього 30 400,00 (тридцять тисяч чотириста) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його повного складення.
Суддя: О. В. Рунчева