КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/6484/23 Головуючий у 1 інстанції: Сташків Т.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Травянка Олександра Івановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначила, що з 2019 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . З липня 2021 року вони почали проживати окремо, а дитина залишилась проживати разом з нею.30 листопада 2023 року відповідач без її згоди, шляхом обману, забрав дитину з дошкільного навчального закладу «Зірковий шлях» і зник у невідомому напрямку та по даний час переховує дитину від неї, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. ОСОБА_2 просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та закрито провадження у справі у вказаній частині.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради, про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно зазначив, що ОСОБА_1 самовільно змінив місце проживання дитини, оскільки він був обмежений судом у вихованні свого сина та мав рівні права разом з позивачкою. Довідкою Миронівської міської ради від 08 січня 2024 року підтверджено, що їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 листопада 2023 року проживав разом з батьком у м. Миронівка Обухівського району Київської області. Позивачка про це знала, проте подавала завідомо неправдиві заяви про викрадення дитини. Суд безпідставно взявдо уваги висновок органу опіки та піклування від 01 лютого 2024 року щодо визначення місця проживання дитини з ОСОБА_2 , оскільки в акті обстеження житлових умов позивачки відсутнє зазначення про створення всіх умов для дитини. Орган опіки та піклування не проводив спілкування з обома батьками та з дитиною, а також не дослідив інформацію щодо проживання ОСОБА_2 з іншим чоловіком ОСОБА_4 , який був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та підозрювався у педофілії. Суд не врахував наявність судового наказу, яким з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дитини на його користь.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданим 28 серпня 2019 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що через конфліктні ситуації з липня 2021 року вони з ОСОБА_1 проживають окремо. Їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

30 листопада 2023 року ОСОБА_1 забрав дитину з дошкільного навчального закладу «Зірковий шлях», зник у невідомому напрямку та по даний час переховує дитину від неї. З приводу вказаних обставин та переховування від неї дитини вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради, складеного в рамках вирішення даного спору № 58 від 08 лютого 2024 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини від 08 лютого 2024 року №58 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що відповідач має такі ж права на виховання сина, як і позивачка. Такі посилання не спростовують правильності висновку суду першої інстанції.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 самостійно змінив постійне місце проживання дитини, не виходив на зв`язок органу опіки та піклування у зв`язку зі зверненнями ОСОБА_2 , приховував місце проживання своє і дитини.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновку органу опіки та піклування, нездійснення огляду місця проживання обох батьків та спілкування з ними, а також неврахування характеристики особи нового чоловіка позивачки, яка на його думку, є дуже негативною.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, жодного разу особисто не приймав участі в розгляді справи, його інтереси в суді представляв представник.

Заперечуючи проти вимог, відповідач не скористався своїм правом долучити до матеріалів справи докази на підтвердження своїх заперечень та не довів обставин, які б виключали можливість визначення місця проживання дитини з позивачкою.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд питання визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комісією з питань захисту прав дитини, проте особисто не з`явився на нього. На засіданні комісії був присутній представник ОСОБА_1 , але він не надав жодних доказів, які мали бути враховані під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, зокрема, щодо місця та умов її нинішнього проживання, характеристик відповідача тощо, не наполягав на необхідності вчинення додаткових дій задля встановлення умов проживання відповідача та прихильності дитини до одного із батьків.

ОСОБА_1 не наводив доводів, що орган опіки і піклування не врахував наданих ним документів або обґрунтувань при складанні висновку.

Також колегія суддів враховує, що заперечуючи проти позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не заявляв зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з ним.

До 30 листопада 2023 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав разом з матір`ю, а в подальшому ОСОБА_1 без згоди матері забрав дитину до себе і в подальшому приховував її місце знаходження. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомила, що після ухвалення судом рішення вона змогла забрати дитину в Норвегії. При цьому ОСОБА_3 нелегально перетнув разом з дитиною кордон, незаконно вивіз дитину за межі України.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про видання судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини від 05 лютого 2024 року також не спростовую висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору між сторонами щодо місця проживання дитини.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Травянка Олександра Івановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.