Справа № 348/34/24
Провадження № 22-ц/4808/980/24
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Томин О.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Соболівського А.М., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Соболівського Антона Михайловича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Грещуком Р.П. 08 травня 2024 року у м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 13 травня 2024 року,

в с т а н о в и в:

04.01.2024 року адвокат Соболівський А.М. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб між сторонами розірвано.

Троє неповнолітніх дітей фактично проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні та вихованні. З моменту розірвання шлюбу відповідач не сплачує жодних коштів та не надає іншої допомоги на утримання дітей хоча є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття (а.с.1-3).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.72-75).

Представник ОСОБА_1 адвокат Соболівський Антон Михайлович подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що сам по собі факт наявності між сторонами мирової угоди, затвердженої ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року може свідчити лише про наявність домовленості про врегулювання спірних правовідносин щодо визначення місця проживання дітей, однак така домовленість не може вважатися беззаперечним доказом її повного виконання. Бездіяльність відповідача та проживання трьох дітей з позивачем свідчить про відсутність волі відповідача до її виконання.

Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги, що акт обстеження та витяг №955993, отримані після затвердження мирової угоди (2022 рік), відображають дійсні умови проживання дітей.

При вирішені спору щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у першу чергу суд мав з`ясувати, чи виконав відповідач умови мирової угоди, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин у визначенні місця проживання дитини з ним, чи довів, що проживання дітей саме з ним відповідають найкращим їх інтересам. Відтак, суд визнав встановленою обставину проживання дітей з батьком, що не доведена жодними доказами у справі.

В матеріалах справи наявні докази того, що мати безперервно з перших днів життя дітей і по теперішній час зареєстрована та проживає разом з ними за однією адресою. Крім цього, самотужки займається вихованням та забезпеченням дітей, що вказує на її активну участь у їхньому житті. За таких умов, позивач має право на отримання коштів для забезпечення дітей усім необхідним для їхнього повноцінного розвитку.

Оскільки за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому мають бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.82-86).

Представник ОСОБА_3 адвокат Кухта О.В. подала відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що оскільки батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійшли добровільної згоди щодо визначення місця проживання своїх дітей, чим взяли на себе всі обов`язки по утриманню та забезпеченню дітей, то у позивачки відсутні підстави для звернення із цим позовом. Мирова угода про визначення місця проживання двох дітей з батьком затверджена судом та є дійсною.

Сам по собі факт проживання дитини з одним із батьків, за наявності рішення суду про визначення місця проживання з іншим із батьків, не може бути підставою для стягнення аліментів на його користь.

Просить рішення суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Соболівського А.М., відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що сторони дійшли добровільної згоди щодо визначення місця проживання дітей (синів) ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , чим взяли на себе всі обов`язки по їх утриманню та забезпеченню, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь позивачки аліментів на утримання усіх трьох дітей.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.9-10).

Сторони по справі перебували у шлюбі, який між ними розірвано 14 грудня 2021 року (а.с.9, 11-12).

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по цивільній справі №348/1924/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, згідно якої визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 ; визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.32-33).

З акту обстеження №1545 від 22.11.2023 року ОСОБА_1 проживає з дітьми одна, займається їхнім вихованням, діти перебувають на повному забезпеченні матері (а.с.13).

Троє дітей зареєстровані та проживають з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом, виданим відділом оформлення та видачі паспортів ЦНАП Надвірнянської міської ради №955993 від 22.11.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.12-зворот).

Як вказує представник позивача, з моменту розірвання шлюбу відповідач не сплачує жодних коштів та не надає іншої допомоги на утримання дітей, які проживають з позивачкою. Неодноразові прохання позивача надати матеріальну допомогу на утримання дітей відповідачем ігноруються.

У судовому засіданні у апеляційному суді відповідач ОСОБА_3 зазначив, що з листопада 2022 року по травень 2024 року перебував за межами України (у Канаді). 24 листопада 2023 року позивачка разом з дітьми перетнула кордон, вивезла дітей без його згоди. На час розгляду справи діти проживають з позивачкою в Чехії. Він перераховує кошти на утримання дітей особисто дітям на банківські карткові рахунки. Подає скарги, у яких вимагає, щоб мати повернула дітей до України. Має задовільний стан здров`я, інших утриманців не має, об`єктів нерухомого майна, транспортних засобів та цінного рухомого майна у власності не має, не працевлаштований, проте знаходить способи, щоб отримувати дохід для себе та для утримання дітей.

Доказів на підтвердження того, що діти проживали з батьком та він їх утримував матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст.181, 182 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; від 6 до 18 років - 3196 гривень.

При цьому та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні цього спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/561/16-ц сформульовано висновок, який надалі неодноразово повторювався Судом (наприклад, постанова від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18), про те, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

За ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Встановивши, що діти на день подання позову (05.01.2024 року) проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей, оскільки в силу положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідач суду надав пояснення, що на день переміщення дітей разом з матюр`ю закордон (24 листопада 2023 року) він перебував у Канаді і з 23 листопада 2023 року усі діти проживають разом з матір`ю.

Висновок суду стосовно мирової угоди щодо місця проживання дітей, укладеної 14 грудня 2021 року суперечить нормам матеріального права, оскільки така мирова угода відображає волевиявлення сторін щодо визначення місця проживання саме на день її укладення. Суд повинен оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів з тієї позиції з ким з батьків фактично проживають діти на час подання позову та вирішення спору судом.

Суд зауважує, що за змістом ст. 179 СК України аліменти на дитину є власністю дитини і мають використовуватися тим із батьків або іншим законним представником дитини, на ім`я якого вони виплачуються, за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати на забезпечення потреб дитини, пов`язаних з її життям, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

З огляду на суть аліментів, які стягуються на дитину, та зміст ст. 179 СК України, право на отримання і розпорядження аліментами має той із батьків з ким дитина проживає і який безпосередньо здійснює витрати на забезпечення її потреб.

Враховуючи інтереси дітей і обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд дійшов висновку, що визначальним у даному спорі є не та обставина, що місце проживання двох дітей визначено з батьком, а те, з ким фактично проживають діти і ким з батьків вони утримуються.

Безперечно, батько дітей, у разі проживання дітей з ним, не буде позбавлений права і на стягнення з матері дітей аліментів на їх утримання, але з дня, коли діти фактично будуть проживати з ним.

Відповідач є працездатною особою, доказів того, що останній не може працювати за станом здоров`я або з інших поважних причин суду не надано. Крім того, інших утриманців відповідач не має. Будь - яких інших обставин, які впливають на розмір аліментів в сторону зменшення, відповідач не навів.

Доводи відповідача про те, що він перераховує кошти безпосередньо дітям не заслуговують на увагу, оскільки такий спосіб не є належним утриманням дітей.

Враховуючи правову природу аліментів, їхній цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом якнайкращих інтересів дітей, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач звернулась до суду з позовною заявою 05 січня 2024 року, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Соболівського Антона Михайловича задовольнити.

Скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2024 року.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_3 ,РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 05.01.2024 року і проводити до досягнення дітьми повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: О.О. Томин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 26 липня 2024 року.