КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/4280/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7240/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кулибаби Вадима Олександровича в інтересах публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року у складі судді Сташків Т.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі - ПАТ "Центренерго") про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 25 104 грн.

Позов обґрунтовано, з 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 було переведено на посаду машиніста енергоблока VII групи кваліфікації у Вуглегірській ТЕС ПАТ «Центренерго».

Наказом відповідача № 42 від 14 вересня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівником» дію трудових договорів з 14 вересня 2022 року призупинено до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Ця обставина підтверджується зазначеним розпорядчим актом.

Вказано, що позивачу не виплачено грошову компенсацію за 48 днів невикористаної щорічної відпустки за 2021-2022 роки в розмірі 25 104 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі адвокат Кулибаба В.О. в інтересах ПАТ «Центренерго» посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що висновки районного суду про можливість виплати компенсації за невикористану відпустку є помилковими, оскільки з системного аналізу ст. 83 КЗпП України, що підставою виплати працівнику компенсації за невикористану відпустку є саме звільнення особи з посади.

Вказує, що у даному випадку з позивачем призупинено трудові відносини, що не тягне за собою припинення трудових відносин, а отже у суду були відсутні підстави до задоволення позову.

Крім того, зазначає, що в умовах воєнного стану працівнику належить лише 24 календарних днів, при йому роботодавець може відмовити у їх компенсації з посиланням на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як убачається зі справи, 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 було переведено на посаду машиніста енергоблока VII групи кваліфікації у Вуглегірській ТЕС ПАТ «Центренерго», що підтверджується відповідним записом у моїй трудовій книжці.

Наказом відповідача № 42 від 14 вересня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівником» дію трудових договорів з 14 вересня 2022 року призупинено до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Звертаючись у суд із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач відмовив йому у виплаті компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за 2021-2022 роки.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно пункту 5 частини першої статті 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з пунктом 3 даного Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX, який набув чинності 24 березня 2022 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Відповідно до статті 13 Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже, роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А першої черги.

Розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи.

Разом з тим, як встановлено матеріалами справи позивача не звільнено з роботи, дія трудового договору призупинена до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Тобто між працівником та роботодавцем наявні трудові відносини.

При цьому колегія суддів враховує, що з 24 лютого 2022 року м. Світлодарськ знаходиться на тимчасово окупованій території України, що виключає можливість виконання правниками відповідної роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 вказаної вище Постанови, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Центренерго» з червня 2000 року й станом на день розгляду справи трудовий договір з ним не розірвано, його не звільнено з займаної посади, а тому відсутні підстави до стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Окрім викладеного, районний суд під час вирішення спору не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 серпня 2023року у справі № 640/25691/21, відповідно до яких:

«58. Так, за приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

59. Отже, указаною нормою на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою установлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

60. За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

61. У постановах від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду виходила, з-поміж іншого, з того, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного з`ясування обставин справи з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, рішення суду скасовано й ухвалено нове про відмову у позові, у зв`язку з чим з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір в розмірі 1 610 грн 40 коп за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кулибаби Вадима Олександровича в інтересах публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адрес реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Центренерго» (, адреса: 08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49) судовий збір у розмірі 1 610 грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: