ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Фастів по вул. Незалежності сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «АЗЛК», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «АЗЛК», д.н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-203739932.

Відповідно до калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 склала 37 166,32 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 03.06.2021 між потерпілою особою ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500, 00 грн.) в сумі 30 320,00 грн. Також вищевказаною заявою погоджено наступне: - здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; - розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; - Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 30 320,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.06.2021 року.

Відповідно до пп. «г» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначенав установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного станута обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача кошти виплаченого страхового відшкодування в розмірі 44 202,05 грн., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 30,320,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 821,79 грн.; пеня в розмірі 12 148,75 грн.; 3 % річних в розмірі 911,51 грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 7 300,00 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін в судове засідання.

14.06.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу, яким керував відповідач вимогам п.п. 31.3., 31.4. Правил дорожнього руху або докази того, що керований відповідачем транспортнийзасіб не відповідає конкретним технічним вимогам, що передбачені Правиламидорожнього руху або стандартам, що стосуються безпеки дорожнього руху та охоронинавколишнього середовища, правилам технічної експлуатації, інструкціямпідприємств-виробників та іншій нормативно-технічній документації, і що саме цепризвело до настання ДТП.Щодо ОСОБА_1 не складалось протоколу за порушення вимог п. 31.4.ПДР заборона експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством занаявності технічних несправностей і невідповідності вимогам. Відповідач непритягався до відповідальності за ст. 121 КУпАП.Жодної експертизи щодо технічного стану автомобіля чи обладнання не проводилося.Автомобіль не оглядався експертом-автотехніком. Висновків про неналежнийтехнічний стан автомобіля, чи обладнання немає.Відповідно вважають, що позивачем не доведено в сукупності такі факти, якспричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобудорожньо-транспортної пригоди та визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України, а тому у задоволенні позову просили відмовити.

20.06.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та додатково вказав, що відповідно до положень ст. 82 ЦПК у позивача відсутній будь-який обов`язок повторно доводити обставини, які раніше вже були досліджені в судовому порядку та встановлені постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 року. У судовому засідання відповідач свою вину визнав та не оскаржував постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 року, а отже не заперечував щодо її обґрунтованості та законності. Крім цього, твердження відповідача, що саме висновок експерта є належним доказом по справі є необгрунтованим, оскільки відсутність експертного висновку, не спростовує доведеності вини водія відповідача, який з метою забезпечення безпеки руху, зобов`язаний був перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу з причепом.

24.06.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив) відповідно до якого просив в задоволені позову відмовити.

07.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечення (на відповідь на відзив) відповідно до яких просила позовні вимоги задовольнити.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення /а.с.13-14/.

Згідно зі змістом даної постанови, 18.05.2021 о 16:00 год. м. Фастів по вул. Нежалежності водій ОСОБА_1 рухався на автомобілі АЗЛК 2141, д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не забезпечив технічний стан автомобіля внаслідок чого під час руху транспортного засобу у автомобілі відірвалось ліве переднє колесо та пошкодило автомобіль Nissan Partfinder, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку в результаті чого останнє авто отримало механічні пошкодження. Отже, мало місце ДТП з матеріальними збитками.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «АЗЛК», д.н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-203739932.

Відповідно до калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 склала 37 166,32 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 03.06.2021 між потерпілою особою ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500, 00 грн.) в сумі 30 320,00 грн. Також вищевказаною заявою погоджено наступне: - здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; - розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; - Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 30 320,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.06.2021 року.

Предметом спору у даній справі є стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 (який був чинний на момент виникнення правовідносин) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (який діяв на момент виникнення правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (який діяв на момент виникнення правовідносин) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статтею 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» № 1909-IX від 18.11.2021 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 (який був чинний на момент виникнення правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про страхування» № 1909-IX від 18.11.2021 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 (який був чинний на момент виникнення правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, ТДВ «СГ «Оберіг» у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п. г п. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо дорожньо - транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Таким чином, з аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що позивач після виплати потерпілій особі страхового відшкодування, може звернутися з відповідною вимогою про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, за наявності певних підстав.

Представник позивача, як на підставу задоволення позову посилається на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021, якою встановлено факт невідповідності технічного стану транспортного засобу, що в свою чергу надає право страховику на регресний позов.

Як було встановлено судом вище, постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно змісту постанови ОСОБА_1 вину визнав повністю.

Відповідно до п. 2.3. «а», «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій, зокрема, зобов`язаний: перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За обставин цієї справи ДТП виникло внаслідок недотримання відповідачем своїх обов`язків по забезпеченню належного технічного стану транспортного засобу, що встановлено постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2021, яка набрала законної сили, відтак, в силу вимог ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, що виплатив страхове відшкодування, отримав право зворотної вимоги (регресу) в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином зі змісту вказаної постанови, яку відповідач у встановленому законом порядку не оскаржував, слідує висновок про наявність безпосереднього зв`язку між порушенням ПДР відповідачем у цій справі, що в результаті спричинило пошкодження автомобіля.

У зв`язку з наведеним вище, помилковим є твердження представника відповідача про недоведеність позивачем того, що відповідач не перевірив і не забезпечив технічну справність транспортного засобу, оскільки вказані обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та свідчать, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану автомобіля марки «АЗЛК», д.н.з. НОМЕР_1 , існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 05.06.2019 у справі № 742/3364/17.

Посилання представника відповідача, як на підставу для відмови позову те, що відповідач не притягався до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки постановою суду від 16.06.2021 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом встановлено, що таке правопорушення полягало у тому, що водій перед початком руху не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, з чим ОСОБА_1 при складанні працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення погодився та заперечень не надав, також визнав вину і в судовому засіданні при розгляді даного протоколу.

Крім цього, ст. 124 КУпАП за якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачає порушення водієм правил дорожнього руху, натомість ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом, що має технічну несправність, та за такою статтею відповідач до відповідальності не притягувався. У даному випадку має значення те, що збитки у позивача у справі виникли саме в результаті вчинення відповідачем адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення водієм правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, натомість ст. 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування технічно несправним транспортним засобом, якщо це не призвело до негативних наслідків у виді пошкодження транспортних засобів учасників руху.

Посилання представника відповідача на відсутність експертизи щодо технічного стану автомобіля суд відхиляє з урахуванням такого, що відсутність експертного висновку, не спростовує доведеності вини водія відповідача, який з метою забезпечення безпеки руху, зобов`язаний був перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу.

Таким чином, на підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів з відповідача на користь позивача в розмірі 44 202,05 грн., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 30,320,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 821,79 грн.; пеня в розмірі 12 148,75 грн.; 3 % річних в розмірі 911,51 грн. є обґрунтованими, та такими що підлягають до задоволення повністю.

При цьому, вирішуючи вимогу представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, аналізуючи розмір допомоги на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), задоволення позову, вважає, що розмір витрат визначений позивачем в розмірі 7 300,00 грн. є необґрунтованим та явно завищеним, оскільки адвокатом було підготовлено лише позовну заяву, на що витрачено порівняно невеликий проміжок часу. У судових засіданнях адвокат інтереси позивача не представляв. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 2 500,00 грн., що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються з судового збору в загальному розмірі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525-526, 530, 536, 629, 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 12-13, 15, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, 14, рахунок НОМЕР_4 в АТ «КБ «ПриватБанк», грошові кошти в розмірі 44 202,05 грн., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 30,320,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 821,79 грн.; пеня в розмірі 12 148,75 грн.; 3 % річних в розмірі 911,51 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Ковалевська