КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/6557/23 Головуючий у суді першої інстанції - Марфіна Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» про захист прав споживачів, компенсацію моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» про захист прав споживачів, компенсацію моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії та з урахування уточнення позовної заяви від 11 липня 2023 року, просив суд: визнати протиправними дії ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» щодо позбавлення його права на користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, шляхом відмови у видачі йому ключів від квартири, магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію, та відмови від підключення квартири №233 до електро/водопостачання, висуваючи умову підписання позивачем договорів: від 09 січня 2013 року №180233 «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт», від 09 січня 2023 року №180233/1 «Про компенсацію витрат по сплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої, холодної води та електроенергії», Додаткової угоди від 09 січня 2023 року №1 до договору №180233 «Про компенсацію виплат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та послуг»; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн; зобов`язати відповідача невідкладно поновити право ОСОБА_1 , шляхом видачі йому ключів від квартири, магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію, та підключення квартири №233 до електро/водопостачання; визнати протиправним дії ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» щодо примушення ОСОБА_1 на підписання спірних договорів.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 26 жовтня 2022 року ним оформлено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, після огляду квартири та наступного часткового усунення будівельних недоліків, 11 листопада 2022 року він підписав відповідний акт про готовність прийняття ключів від квартири та в цілому квартири, зажадав ключі від квартири №233 та магнітний ключ для доступу на прибудинкову територію, а також підключення квартири № 233 до електро/водопостачання у представників Управління дільниці №11 ТОВ «Ковальська - Житлосервіс».

Проте, у відповідь позивачу було надано для ознайомлення та підписання договір №180233 «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт», договір №180233/1 «Про компенсацію витрат по сплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, холодної води та електроенергії», додаткову угода до договору «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт» №180233, та висунута умова, що після підписання зазначених договорів позивачу будуть видані ключі від квартири № 233 , магнітний ключ для доступу на прибудинкову територію та виконане підключення квартири № 233 до електро/водопостачання.

Вказував, що в присутності позивача відповідач дотримувався ідентичної процедури із власниками інших квартир.

Так, ознайомившись із договором, він дійшов висновку про суттєві порушення законодавства України в частині надання житлових та комунальних послуг, вимоги Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Постанову КМУ від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово - комунальних послуг в умовах воєнного стану». Вважає, що деякі пункти договорів та додаткової угоди носять дискримінаційний характер, а деякі пункти договору потребують уточнення та роз`яснення.

Зазначав, що з метою усунення зазначених порушень та досудового врегулювання спору він звернувся до відповідача листом від 08 грудня 2022 року, на який отримав відповідь від 09 січня 2023 року №15, зі змісту якої вбачається, що відповідач ухилився від відповіді щодо протиправного позбавлення позивача права користування квартирою №233 , що належить йому на праві власності шляхом відмови у видачі ключів від квартири, магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію, підключення квартири до водо/електропостачання, відповідач відмовився доопрацювати зазначені договори, крім виключення п. 3.7 та внесення змін до пункту 3.5 Договору №180233: «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт», змінивши строк позовної давності з 5 річного на 3 річний, та надіслав для підписання два примірники договору від 09 січня 2023 року №180233 «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт», два примірники договору від 09 січня 2023 року №180233: «Про компенсацію витрат по сплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, холодної води та електроенергії».

Ознайомившись із договорами, позивач дійшов висновку, що базові (головні) пункти зазначених договорів суттєво порушують Конституцію України, законодавство України в частині надання житлово - комунальні послуги», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Постанову КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово - комунальних послуг в умовах воєнного стану».

Так, позивач зазначав, що Договором 1 порушуються вимоги Закону України «Про правовий режим воєнного стану», який введено в дію з 24 лютого 2022 року, постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово - комунальних послуг в умовах воєнного стану», якими заборонено нараховувати та стягувати штрафи або пеню, інфляційні нарахування, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної сплати за житлово - комунальні послуги населенням.

Водночас, надання комунальних послуг у разі несплати або оплати не в повному обсязі не підлягають припиненню.

Також у п. 2.3.5 Договору 1 зазначено, що відповідач має право призупинити забезпечення належних умов проживання/використання приміщення за цим договором у випадку наявності заборгованості позивача по компенсації витрат за два календарні місяці.

Однак, вказаний пункт договору суперечить Постанові КМУ від 05 березня 2022 року, та не конкретизує визначення «Призупинити», не визначено «Належні умови проживання» не визначено, які саме «Витрати» мусять бути компенсовані, які «Витрати» мусять бути пред`явлені, яким розрахунком такі «Витрати» мають бути підтверджені.

Також, у пункті 2.3.6 Договору не зазначено в якому розмірі пеня має бути нарахована.

Разом з тим, позивач вказував, що з договору випливає, що у пункті 2.3.6 мова йде про компенсацію відповідачу невизначених витрат, а в пункті 4.3 мова йде про несвоєчасність внесення невизначених платежів.

До того ж в пункті 4.3 Договору сума нарахованої пені не обмежене сумою заборгованості.

Також, вказує, що у п. 3.5 Договору зазначено про строк давності стосовно сплати неустойки, у три роки, яка порушує загальні правила ст. 258 ЦК України.

Звертав увагу, що у договорі взагалі відсутні положення щодо відповідальності відповідача.

Також у Договорі «Про компенсацію витрат по сплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, холодної води та електроенергії» не зазначено тарифи за якими мають сплачуватись грошові кошти за надані послуги.

У позові зазначено, що відповідач, користуючись своїм монопольним становищем встановлює завищений тариф, що порушує права позивача як користувача.

Також, позивач наголошував, що відповідач посилаючись на 1.3 Умов Договору не видав йому ключі внаслідок чого він не може користуватись належною йому на праві власності квартирою й внаслідок таких незаконних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті ділової репутації, моральні страждання внаслідок неможливості користування його приватною власністю, неможливістю проведення ремонту, порушенні стосунків із сусідами.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки документальним доказам позивача щодо наявності ключів від квартири та прибудинкової території у відповідача, та ненадання останнім доказів вручення ключів від квартири, належної позивачу, магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію та підключення квартири № 233 до електро/водопостачання.

Також вважає помилковим твердження суду, що вимога про підключення до електро/водопостачання заявлена до неналежного відповідача, оскільки внутрішньо будинкові мережі електро/водопостачання находяться в оперативному управлінні відповідача ТОВ «Ковальська - Житлосервіс», який займається їх обслуговуванням згідно статуту, і, відповідно, лише відповідач підключає квартири співвласників до внутрішньо будинкових мереж електро/водопостачання, а послуги з постачання електрики та води ТОВ «Київські енергетичні послуги» Yasno та Київводоканал надають по своїх мережах до точок їх входу в будинок. Відтак, судом не враховано, що відповідач виступає посередником між співвласниками багатоквартирного будинку та надавачами комунальних послуг.

Також хибним апелянт вважає висновок суду щодо законності дій відповідача щодо примушування його укласти договори, оскільки право власності зобов`язує, зокрема, утримувати належне майно в належному стані, а відтак й укладати договори щодо надання житлово - комунальних послуг, натомість не згода споживача із умовами запропонованого типового договору вирішується шляхом складання протоколу розбіжностей та не є підставою для визнання дій управляючої компанії неправомірними.

Так, відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачена можливість отримання житлово-комунальних послуг і їх оплата до укладання відповідного договору. А незгода споживача з умовами типового договору та порядок подальших дій регулюються п.4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», шляхом надання другій стороні письмового проект відповідного договору або змін до нього й у разі якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору чи змін до нього, виконавець комунальної послуги, який одержав такий проект договору від споживача, не повідомив про свою відмову від укладання договору чи внесення змін, та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу, договір або зміни до нього вважаються укладеними у редакції, запропонованій споживачем, якщо інше не передбачено цим Законом.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив питання регламенту отримання співвласниками будинку ключів від належних їм квартир та ключів для доступу на прибудинкову територію, хоча відповідач є балансоутримувачем будинку і території й обслуговує як будинок, так і прилеглу територію.

Крім того, в оскаржуваному рішенні вказано про наявність пояснень відповідача, які не отримувались позивачем, не зазначено дату автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі якого справу передано судді Виниченко Л.М., не зазначена причина повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2023 року, яким справу передано в провадження судді Марфіної Н.В., а судом порушено встановлені ЦПК України строки розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

14 червня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» - Полтавської Н.В., у якому наголошує, що судом вірно встановлено, що товариство здійснює лише управління багатоквартирним будинком та прилеглою територією, а відтак до його обов`язків не належить видача ключів інвесторам чи власникам квартир, оскільки вони не є стороною вказаних договорів.

Разом з тим, відповідач вважає, що внесення змін до типових договорів, що розроблені ним на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», призведе до порушення прав інших співвласників багатоквартирного будинку та порушить рівні умови здійснення своїх прав, відповідно до ст. 319 ЦК України.

У відзиві Полтавська Н.В. вказує, що положення про штрафні санкції вказуються в типовому договорі, проте відповідно до постанови КМУ №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період дії воєнного стану» не застосовуються до припинення чи скасування воєнного стану й поновлюються згодом, а тому типовий договір в цій частині не може бути визнаний таким, що суперечить нормам законодавства.

Наголошує, що матеріали справи не містять доказів щодо обмеження ТОВ «Ковальська - Житлосервіс»прав позивача щодо користування належним йому майном чи створення товариством перешкод у користуванні таким майном, а позов в частині зобов`язання підключити квартиру до водо/електропостачання пред`явлений до управителя, що не є надавачем послуг, а відтак не є належним відповідачем в зазначеній частині вимог. Також із вказаного слідує, що права на відшкодування моральної шкоди, спричиненою незаконними діями відповідача ОСОБА_1 не набув.

Враховуючи наведене у відзиві, представник ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» - Полтавської Н.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване апелянтом судове рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» - Полтавська Н.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просила залишити без змін, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 26 жовтня 2022 року, укладеного із АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛАС», являється власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 53).

Відповідно до п. 1 умов договору, продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно акту приймання - передачі житлового комплексу від 20 жовтня 2021 року, ТОВ «Компанія Елонг» передало на експлуатацію та обслуговування ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» будинок АДРЕСА_4 .

Згідно статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс», цілями діяльності товариства є здійснення господарської діяльності з метою задоволення суспільних потреб у продукції, роботах та послугах, а також отримання прибутку і реалізації на основі одержаного прибутку соціальних та економічних інтересів учасників та членів трудового колективу товариства. Предмет діяльності товариства визначений п. 3.2 Статуту та спрямована на надання житлово - комунальних послуг у багатоквартирному будинку.

За таких обставин між позивачем, як власником квартири у багатоквартирному будинку, та відповідачем, як управителем багатоквартирного будинку, виникли правовідносини у сфері надання житлово - комунальних послуг.

Спір між сторонами у справі фактично виник внаслідок, як вважає позивач, відмови відповідача надати позивачу ключі від квартири, магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію, та відмови відповідача від підключення квартири №233 до електро/водопостачання, ставлячи умовою підписання позивачем відповідних договір, які на думку позивача, порушують його право як споживача.

Відповідно до п. 4 Договору купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 2022 року, укладеного ОСОБА_1 із АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛАС» , в момент укладання цього Договору продавець передав, а покупець прийняв квартиру та технічну документацію на неї, що підтверджується підписанням цього Договору обома сторонами. Сторони не мають претензій одна до одної. Квартира оглянута покупцем особисто до укладення та нотаріального посвідчення цього договору. Істотних недоліків, які перешкоджали б їх використанню за призначенням, самочинним переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкції квартири та/або її складових частин на момент огляду не виявлено. Претензій до продавця щодо якісних характеристик майна покупець не має.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що відповідач володіє ключима від квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу та позбавлений доступу до своєї квартири, оскільки ОСОБА_1 до укладання договору купівлі - продажу з ТОВ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлас» безпосередньо оглянув квартиру, істотних недоліків, які перешкоджали б їх використанню за призначенням останнім не виявлено, будь яких претензій до продавця у позивача не виникло.

Також, будь - яких доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачу місцями прибудинкової території матеріали справи не містять, підстав вважати, що у відповідача наявний один екземпляр магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію на весь багатоквартирний будинок без альтернативного способу виготовлення такого дублікату у інших співмешканців будинку до суду позивачем подано не було.

Вирішуючи спір у частині визнання протиправними дій відповідача щодо примушування позивача до укладення договорів надання комунальних послуг суд першої інстанції зазначив, що відповідач, як управитель багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , не є виконавцем комунальних послуг, а лише в інтересах співмешканців багатоквартирного будинку укладає договори з особами, які надають такі комунальні послуги (виконавцями комунальних послуг), а відтак, за відсутності укладеного договору про надання комунальних послуг у виконавця є підстави для припинення в односторонньому порядку надання відповідної комунальної послуги такому споживачу та, відповідно, їх поновленню.

З урахуванням викладеного суд виснував, що позов про підключення до електро/водопостачання квартири АДРЕСА_1 пред`явлено до неналежного відповідача.

Вирішуючи спір у частині визнання протиправним дії відповідача щодо примушування позивача на підписання спірних Договорів №1, 2, 3, суд першої інстанції зазначив, що дії відповідача щодо укладення договорів про надання відповідних житло - комунальних послуг відповідають нормам закону, оскільки наявна на праві власності квартира зобов`язує позивача утримувати його в належному стані, зокрема, шляхом укладення відповідних договорів щодо надання житлово - комунальних послуг, не згода споживача із умовами запропонованого типового договору вирішується шляхом складання протоколу розбіжностей та не є підставою для визнання дій управляючої компанії неправомірними.

При цьому суд зазначив, що визначений позивачем спосіб захисту порушеного права є неефективним та не призведе до поновлення порушених прав позивача, адже надалі правовідносини між позивачем, як споживачем комунальних послуг, та відповідачем, як управителем багатоквартирного будинку, не будуть врегульовані будь - яким договором, що нівелює положення Закону України «Про житлово - комунальні послуги» в частині надання житлово - комунальних послуг виключно на підставі наявних договорів.

З врахуванням того, що вимоги позивача не є доведеними суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення із ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» грошових коштів на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд в цілому погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Перевіряючи доводи апелянта в частині незаконності рішення про відмову у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій відповідача у частинівідмови у видачі йому ключів від квартири, магнітного ключа для доступу на прибудинкову територію, та відмови від підключення квартири №233 до електро/водопостачання, колегія суддів враховує наступні норми матеріального права та відповідні їм обставини справи.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира, як окремий об`єкт цивільних правовідносин, ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до закону (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17 (провадження № 61-7785св19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, однак самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Із наданих суду письмових доказів вбачається, що 07 травня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛАС» був укладений Інвестиційний договір №МЛ18-21/К233/1, за умовами якого ОСОБА_1 профінансував будівництво квартири АДРЕСА_1 .

Згідно до п 1.1.3 вказаного Інвестиційного договору замовником будівництва виступало - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Елонг».

Згідно акту приймання - передачі житлового комплексу від 20 жовтня 2021 року, ТОВ «Компанія Елонг» передало на експлуатацію та обслуговування ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» будинок АДРЕСА_4 (а.с. 116-119).

26 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛАС» був укладений Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 (а. с. 53). Згідно до п. 1 умов вказаного договору, продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином вказаними обставинами підтверджено, що правовідносини щодо купівлі-продажу та передачі у власність вище вказаної квартири виникли між забудовником АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛАС» та ОСОБА_1 і саме в межах вказаних правовідносин позивач може ставити питання про передачу йому ключів від вказаної квартири та вимагати передачі її у стані, визначеному як Інвестиційний договір №МЛ18-21/К233/1 від 07 травня 2019 року, так і відповідно до умов, визначених Договором купівлі-продажу квартири від 26 жовтня 2022 року.

При цьому відповідач у справі ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» не є стороною вказаних правовідносин, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем вказаних позовних вимог.

Обґрунтованим колегія суддів вважає і висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача, заявлених до ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» в частині відмови від підключення квартири №233 до електро/водопостачання, оскільки саме забудовник/продавець вказаної квартири зобов`язаний був передати вказану квартиру в належному стані, а саме підключеною до відповідних комунальних мереж.

Як вбачається із матеріалів справи - Договору приймання-передачі житлового будинку від 20 жовтня 2021 року відповідач у справі ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» є організацією, якій вказаний будинок переданий для експлуатації та обслуговування.

Звертаючись до суду із вказаним позовом та підтримуючи вказані позовні вимоги у суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що вказана квартира АДРЕСА_1 є не підключеною до відповідних комунальних мереж - електро/водопостачання.

Тому висновок суду першої інстанції щодо не доведення позивачем заявлених позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апелянта щодо незаконності рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні його позовних вимог визнати протиправним дії ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» щодо примушення ОСОБА_1 на підписання спірних договорів та відповідно про стягнення морального відшкодування, колегія суддів враховує наступні норми матеріального права та встановлені судом обставини справи.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» N 2189-VIII від 09 листопада 2017 року.

Так згідно до ч. 6 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 4 статті 13 вказаного Закону визначено порядок укладення договорів та погодження умов, викладених в Договорі.

Так, зпропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

За змістом статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції при розгляді справи ТОВ «Ковалька-Житлосервіс» було визначено управителем житлового будинку в АДРЕСА_4 та не є виконавцем послуг з елетро/водопостачання, тому суд дійшов законного та обґрунтованого висновку, що відповідач не є належним відповідачем у спорі позивача щодо під`єднання квартири позивача до елетро/водопостачання.

Щодо доводів апелянта в частині необґрунтованості дій відповідача ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» в частині укладення договору про утримання житлового будинку та прибудинкової території, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій відповідача про погодження умов підписання договору №180233 «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт», договору №180233/1 «Про компенсацію витрат по сплаті за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, холодної води та електроенергії», додаткової угоди до договору «Про компенсацію витрат на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт» №180233, оскільки чинним законодавством - частиною 4 статті 13 ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок узгодження умов укладених договорів та дій сторін при укладення вказаних типів договорів і відповідач їх порядок не порушив, запропонувавши свої умови укладення вказаного договору, а позивач заперечуючи проти них, власний проект договору, укладеного на основі Типового договору відповідачу не направив, а лише направив претензію, то колегія суддів вважає, що сторонами не досягнуто згоди щодо умов договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, статті 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог, в тому числі щодо заподіяної йому моральної шкоди, законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що вказаних висновків не спростовують.

Колегія суддів вважає, що сторони в разі не досягнення згоди щодо умов укладеного договору надання послуг з утримання будинку, не позбавлені можливості із врахуванням положень ч. 2 ст. 5 ЦПК України та Абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК із змінами, внесеними згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017) у судовому порядку визнати укладеним відповідний договір.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв