ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6756/24 Справа № 426/1036/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Луганський відділ державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, зазначивши заінтересованими особами Луганський відділ державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, АТ КБ "Приватбанк", в якій просила визнати постанову державного виконавця від 15 лютого 2024 року про відкриття виконавчого провадження № 741651547 неправомірною та скасувати, обґрунтовуючи це тим, що 22 вересня 2015 року Сватівським районним судом Луганської області ухвалено заочне рішення у справі № 426/1036/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 9555 гривень 20 копійок за кредитним договором, судовий збір у розмірі 243,60 грн, та витрати пов`язані з публікацією оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» у розмірі 84,00 грн., яке 20 липня 2018 року набрало законної сили.

Того ж дня Сватівським районним судом Луганської області видано виконавчий лист на виконання рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 вересня 2015 року у справі № 426/1036/15-ц, та закінченням строку пред`явлення до примусового виконання цього рішення є 20 липня 2021 року.

Однак, 15 лютого 2024 року заступником начальника відділу Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Майбородою І.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74165157 з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

Вважає постанову про відкриття виконавчого провадження №74165157 незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавче провадження відкрито після закінчення фактичного строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа від 20 липня 2018 року, враховуючи закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання ще 20 липня 2021 року.

Зазначає, що посилання стягувача на норми Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про виконавче провадження застосовані бути не можуть, оскільки такі зміни до ЗУ Про виконавче провадження внесені на підставі Закону Укріїни Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень органів під час воєнного стану, що був прийнятий 11 квітня 2023 року, тобто після закінчення фактичного строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до відміток у виконавчому листі № 426/1036/15-ц, виданого 20 липня 2018 року Сватівським районним судом Луганської області, державним виконавцем зазначено про неодноразове звернення виконавчого листа до виконання, зокрема, 27 лютого 2019 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», та 13 листопада 2023 року державним виконавцем повторно повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, то у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Суд дійшов висновку, що після повернення виконавчого листа № 426/1036/15-ц 27 лютого 2019 року державним виконавцем стягувачу без прийняття до виконання строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався та обчислювався з 28 лютого 2019 року до 27 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє, тому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 24 лютого 2022 року перервався, діє, та його сплив продовжить рахуватись з дня припинення або скасування воєнного стану, тому на дату 15 лютого 2024 року відкриття виконавчого провадження, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 426/1036/15-ц не закінчився.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та ухвалення нового рішення про задоволення скарги, обґрунтовуючи тим, що суд першої інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №201/13239/15-ц, де зазначено, що повернення виконавчого документу без прийняття до виконання з підстав визначених у ч.4 ст.4 та ч.3 ст.5 ЗУ Про виконавче провадження не перериває строк пред`явлення такого документу до виконання, що свідчить про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем поза межами строку, встановленого для пред`явлення такого виконавчого документу до примусового виконання.

АТ КБ Приватбанк, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 20 червня 2024 року подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що станом на 15 лютого 2024 року строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у цій справі не закінчився, враховуючи введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року.

10 липня 2024 року Луганський відділ ДВС у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на ті самі обставини, що і АТ КБ Приватбанк у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 липня 2018 року Сватівським районним судом Луганської області видано виконавчий лист № 426/1036/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 9555 гривень 20 копійок за кредитним договором б/н від 21 жовтня 2008 року, та судових витрат, зі строком пред`явлення листа до виконання 3 роки.

Виданий виконавчий лист неодноразово звертався до виконання, зокрема, 27 лютого 2019 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», 13 листопада 2023 року державним виконавцем повторно повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України « Про виконавче провадження», про що міститься відмітка засвідчена підписом державного виконавця із зазначенням прізвища та ініціалів, скріплена печаткою та датою вчинення виконавчої дії (а.с.9 зворот).

15 лютого 2024 року постановою заступника начальника відділу Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 426/1036/15-ц виданого 20 липня 2018 року Сватівським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 9555 гривень 20 копійок за кредитним договором б/н від 21 жовтня 2008 року, судового збору в розмірі 243,60 гривень та судових витрат пов`язаних з публікацією оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» в розмірі 84,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції застосував положення ст. 12 ЗУ Про виконавче провадження та Розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", з чим колегія суддів не може погодитися.

Колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №201/13239/15-ц, де зазначено, що приписи щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання наведені у частинах четвертій і п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII Про виконавче провадження.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (частина четверта статті 12 Закону № 1404-VIII).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені у частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII:

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

З огляду на наведені приписи саме у випадках, визначених частиною першою статті 37 Закону № 1404-VIII для повернення виконавчого документа стягувачеві, застосовані приписи статті 12 цього Закону щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Це підтверджує, зокрема, висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений в ухвалі від 2 жовтня 2020 року у справі № 336/1023/20.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з пред`явленням цього документа до виконання перебіг такого строку починається заново з наступного дня після повернення виконавчого документа. Час, що минув до переривання цього строку, до нового строку не зараховується, як про це зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 2-175/2010.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визначені у частині четвертій статті 4 та у частині третійстатті 5 Закону № 1404-VIII.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (частина четверта статті 4 Закону № 1404-VIII).

Приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом (частина третя статті 5 Закону № 1404-VIII).

Згідно з цим приписом приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання «в інших випадках, передбачених законом».

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи законодавства для ефективності їхнього застосування слід тлумачити з урахуванням вимоги розумності (розсудливості). У випадку повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання можливість переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначеній вимозі не відповідає. Вочевидь, нерозумно застосовувати інститут переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, коли виконавчий документ був повернутий стягувачеві без прийняття до виконання, зокрема, через пропуск встановленого законом строку пред`явлення цього документа до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII), коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону № 1404-VIII (пункт 6 частини четвертої цієї статті); коли його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII).

Отже, приписи частини четвертої статті 4 та пунктів 1 і 2 частини третьої статті 5 Закону № 1404-VIII щодо повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання не передбачають можливості застосування приписів статті 12 цього Закону стосовно переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що у виконавчому листі зазначений строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання рішення суду 3 роки, тобто до 20 липня 2021 року.

У 2019 році стягувачем пред`являвся виконавчий лист до виконання, та 27 лютого 2019 року за п.10 ч.4 ст.4 ЗУ Про виконавче провадження, внаслідок пред`явлення виконавчого листа не за місцем виконання або не за підвідомчістю, державним виконавцем виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання, що за висновками Великої Палати Верховного Суду не перериває строки пред`явлення виконавчого документу до виконання та положення ст. 12 ЗУ Про виконавче провадження не застосовуються.

20 липня 2021 року сплинув строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, відомостей про його поновлення матеріали справи не містять.

У 2023 році стягувач повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, тобто поза межами 3 років, встановлених для пред`явлення виконавчого документу, та 13 листопада 2023 року за п.10 ч.4 ст.4 ЗУ Про виконавче провадження внаслідок пред`явлення виконавчого листа не за місцем виконання або не за підвідомчістю, державний виконавець повернув стягувачу виконавчий лист без прийняття до виконання.

Відкриваючи виконавче провадження у 2024 році, державний виконавець не перевірив чи перервався строк пред`явлення виконавчого документу до виконання на підставі ст. 12 ЗУ Про виконавче провадження, що найменш з 2019 року, та не врахував, що такий строк сплинув 20 липня 2021 року, тому постанова про відкриття виконавчого провадження винесена без врахування того, що положення ст. 12 ЗУ Про виконавче провадження про повернення стягувачеві без прийняття до виконання виконавчого документу на підставі п.10 ч.4 ст.4 ЗУ Про виконавче провадження не розповсюджуються, що свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови державного виконавця та є наслідком її скасування.

Розглядаючи питання застосування судом першої інстанції положень Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ Про виконавче провадження, колегія суддів наголошує, що на час виникнення спірних правовідносин, тобто 20 липня 2021 року, день закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, який не переривався, вимог щодо переривання та встановлення строків, визначених ЗУ Про виконавче провадження у зв`язку із введенням по всій території України воєнного стану ще не існувало, тому і не можуть бути застосовані.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч положенням частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та помилково відмовив у задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів частково приймає доводи, викладені у апеляційній скарзі, як належні та обґрунтовані.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2024 року -скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника відділу Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Майбороди І.А. про відкриття виконавчого провадження №74165157 від 15 лютого 2024 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна