Справа № 372/1371/24
Провадження № 2-1139/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Григор`єва К.О.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

УСТАНОВИВ:

13.03.2024 р. ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від невиконаного зобов`язання у розмірі 40852,93 грн., інфляційні втрати нараховані на суму боргу у розмірі 336824,33 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 3776,77 грн.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 01.06.2009 р. між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 було укладено Договір грошової позики, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 12 500 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 01.09.2009 року. У визначений договором строк ОСОБА_3 отримані кошти не повернув. З метою стягнення заборгованості з ОСОБА_3 позивачем, було подано позов до суду. 30.03.2010 р. було постановлено Рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 яким позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 99 250.00 грн. 12 квітня 2010 року Рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30.03.2010 року набрало законної сили і для його примусового виконання було видано Виконавчий лист. У подальшому Рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30.03.2010 року не оскаржувалося й залишається чинним дотепер.

Зобов`язання ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 99 250.00 грн. залишається не виконаним до цього часу.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України, з ОСОБА_3 підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних.

Відповідно до розрахунку 3 процентів річних від невиконаного грошового зобов`язання, сума коштів яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за період з 12.04.2010 року по 31.12.2023 року становить 40 852,93 грн.

Відповідно до розрахунку інфляційних втрат на суму боргу, сума коштів яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за період з 12.04.2010 року по 31.12.2023 року становить 336 824,33 грн.

Ухвалою судді від 10.05.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Шапченко І.С. в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, в порядку ст. 11 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки суду не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надав.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2009 р. між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 було укладено Договір грошової позики, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в розмірі 12 500 доларів США, строк надання позики 3 місяці з дати підписання договору, кінцевою датою повернення позики є 01.09.2009 року. (а.с.18)

30.03.2010 р. рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 позов ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 99 250.00 грн. (а.с.19)

26.04.2010 р. на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30.03.2010 року було видано виконавчий лист. (а.с.20)

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням положень статті 3 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Оскільки Рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30.03.2010 року, яке набрало законної сили 12 квітня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 99 250 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, то, враховуючи приписи статті 82 ЦПК України, вважаю, що розмір відповідного грошового зобов`язання ОСОБА_3 встановлений і не потребує додаткового доказування.

Зобов`язання ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 99 250,00 грн. залишається не виконаним до теперішнього часу.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Наявність Рішення Обухівського районного суду Київської області по справі №343/10 від 30.03.2010 року, яке боржник не виконав, підтверджує наявність відповідного зобов`язання у відповідача ОСОБА_3 та визначає його розмір 99 250,00 грн.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказане рішення суду на даний час не виконано, тому у зв`язку з простроченням виконання згадуваного грошового зобов`язання, на підставі статті 625 ЦК України, з ОСОБА_3 підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних.

Згідно розрахунків від 13.03.2024 р. три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 12.04.2010 р. по 31.12.2023 р. становлять 40 852,93 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 12.04.2010 р. по 31.12.2023 р. становлять 336 824,33 грн.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача трьох процентів 40852,93 грн. та інфляційних втрат 336824,33 грн.

Згідно зі статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню із відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) три проценти річних від невиконаного зобов`язання в розмірі 40852,93 грн., інфляційні втрати нараховані на суму боргу в розмірі 336824,33 грн. та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 3776,77 грн., а всього 381454 гривень 03 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було йому вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено та підписано 29.07.2024 р.

Суддя О.М.Зінченко