Справа № 307/2196/24
Провадження № 2/307/496/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Тячівської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Орган опіки та піклування Тячівської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на профілактичному обліку служби у справах дітей Тячівської міської ради перебувала малолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Чеська Республіка, житель АДРЕСА_1 , як дитина, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Встановлено, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала за кордоном тривалий час. ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину - хлопчика. Відповідно до свідоцтва про народження: мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька - відсутній. Згідно довідки Тячівського відділу ДРАЦСу від 12 березня 2024 № /31.8-22/1211 відсутній актовий запис про шлюб ОСОБА_2 . В грудні 2023 року ОСОБА_2 з малолітньою дитиною повернулася із за кордону по місцю свого проживання: АДРЕСА_1 .

Вживаючи алкогольні напої, 06 січня 2024 року, ОСОБА_2 зателефонувала на лінію 102 та повідомила, що вона не має можливості виховувати свого сина, матеріально його не забезпечує і просить, щоб у неї вилучили малолітнього сина, оскільки вона не відчуває себе матір`ю. Після цього службою у справах дітей спільно з центром надання соціальних послуг Тячівської міської ради, було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 . Житловий будинок, в якому проживає сім`я ОСОБА_2 потребує ремонту, водопостачання відсутнє і в будинку, і в дворі. Мати палить у будинку та в кімнатах присутній запах сигаретного диму, що погано впливає на здоров`я малолітньої дитини. З матір`ю проведено профілактичну бесіду та попереджено щодо наслідків невиконання своїх батьківських обов`язків. Службою у справах дітей неодноразово викликалася ОСОБА_2 щодо її поведінки. Неодноразово ОСОБА_2 просила Службу забрати від неї дитину, оскільки вона вважає себе поганою матір`ю.

Відповідно до інформації Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 була притягнута 24 січня 2024 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та 15 березня 2024 - за ч.2 ст. 184 КУпАП. Після чого, дитину було взято на профілактичний облік, з сім`єю працювали, щоб налагодити ситуацію. Відповідчаці було запропоновано переїхати проживати у двох - кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 . Сім`я ОСОБА_4 взяла на себе відповідальність допомагати матері з дитиною, надали їй всі умови для проживання, допомагали продуктами харчування та засобами гігієни, також допомагали коштами на власні потреби. ОСОБА_2 більшу частину коштів тратила собі на цигарки та пиво.

01 березня 2024 року до служби у справах дітей звернувся ОСОБА_4 та повідомив, що ОСОБА_2 відмовляється проживати в квартирі яку він їй наймав, та зауважив, що ОСОБА_5 хворіє, а мати відмовляється йти до лікаря на обстеження. Того ж дня Службою спільно з центром надання соціальних послуг Тячівської міської ради здійснено виїзд до сім`ї ОСОБА_2 , де виявлено, що дійсно хлопчик тяжко дихає та запропоновано обстежити дитину в дитячому відділенні Тячівської районної лікарні. Мати відмовилася від обстеження дитини та відправила свою повнолітню сестру з дитиною до лікарні. Після обстеження, лікарі запропонували лишитися дитині пролікуватися в стаціонарі, але мати відмовилася знову. З 01 березня 2024 року дитина була залишена батьківського піклування та знаходилася у повнолітньої сестри ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 . Також мати не зареєструвала дитину у сімейного лікаря, не проходить з ним планове обстеження, жодних щеплень відповідно до віку дитина не отримала. Тобто, мати, ОСОБА_2 , зовсім не піклується про стан здоров`я свого сина ОСОБА_5 .

На комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради 05 березня 2024 року було винесено питання щодо вилучення із сім`ї малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2023 року народження та прийнято рішення. Наказом служби у справах дітей №7 від 06 березня 2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на первинний облік, як дитину, залишену батьківського піклування. Виконавчим комітетом Тячівської міської ради прийнято рішення «Про вилучення із сім`ї малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та влаштовано до КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради для обстеження стану здоров`я. Відповідно до виписки із медичної карти хворого, рекомендовано вирішити питання про місце перебування дитини, так як перебування з матір`ю загрожує життю дитини. За клопотанням органу опіки та піклування Тячівської міської ради від 07 березня 2024 року №05-19/299 та договору про патронат над дитиною, малолітнього ОСОБА_7 тимчасово влаштовано до сім`ї патронатного вихователя м. Свалява до вирішення подальшого влаштування дитини. Родичі, які би виявили бажання піклуватися малолітньою дитиною до служби у справах дітей не зверталися. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішення питання щодо його подальшого влаштування, за поданням служби у справах дітей Тячівської міської ради від 01 квітня 2024 року №01- 09/155 винесено питання на Комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Відповідно до рішення ОСОБА_2 надано термін для виправлення ситуації в сім`ї, налагодження добробуту та рекомендовано працевлаштуватися, щоб повернувши дитину, мати могла забезпечити сина необхідним харчуванням одягом, тощо. Але за 2 місяці перебування дитини в патронатній сім`ї, відповідачка так і не зрозуміла, що вона жодним чином не покращила своє життя, не намагалася його налагодити, що не дає можливості їй повернути сина.

Відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки та навіть не намагається змінити своє життя в кращу сторону. Оскільки, малолітній ОСОБА_3 12 березня 2024 року влаштований до патронату на 3 місяці, службі у справах дітей треба вирішити питання щодо повернення малолітнього матері чи продовжити проживання в патронаті, а органу опіки та піклування звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Тому за поданням ССД від 14 травня 2024 року №01-09/220 винесено дане питання повторно на комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради. На засідання було заслухано ОСОБА_2 , яка не довела свою спроможність виховувати свого сина. Відповідачка ніяким чином не проявляє заінтересованості в її подальшій долі разом із сином, не цікавилася його станом здоров`я, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечувала необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливало на його фізичний розвиток як складову виховання.

Враховуючи викладене, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 червня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

03 липня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила та просила в задоволенні позову відмовити та не позбавляти її батьківських прав відносно її малолітнього сина. Запевнила, що визнає що вчинила неправильно, проте виправить свої помилки буде належним чином здійснювати догляд за своїм сином та піклуватися про нього. Крім того, у травні вона влаштувалася на роботу і по теперішній час працює.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що разом зі ОСОБА_1 вони відвідували ОСОБА_2 у січні за місцем проживання останньої. У будинку за адресою АДРЕСА_1 , де вона на той час проживала - ситуація була досить складною. Відповідачка перебувала в одній кімнаті разом зі своїм сином, який спав. У кімнаті було брудно та у коридорі відчувався запах диму від сигарет. У період до березня місяця вони систематично відвідували ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , а згодом вже на квартирі. Відповідачка говорила, що їй складно доглядати за сином, на неї постійно тиснуть родичі, тому їй складно виконувати свої обов`язки. Коли ОСОБА_2 переїхала жити на квартиру, то вона разом з фахівцями попередньо узгоджували дату та час з ОСОБА_2 для того щоб її навідати. Через деякий час, ОСОБА_2 повідомила, що вона на квартирі проживати не бажає, оскільки їй не вистачає її родичів. Відповідачку переконували, що квартира кращий варіант, так як є всі необхідні умови для проживання та догляду за маленькою дитиною. Однак, ОСОБА_2 постійно ходила до своїх родичів додому та залишалася там на вихідні. Були випадки коли ОСОБА_2 говорила, що знаходиться на квартирі, але була помічена на вулиці по дорозі на квартиру. Після того, як у неї виникла сварка на квартирі, то вона повернулася проживати додому на АДРЕСА_1 , де так і залишився безлад у будинку. Під час одного виїзду із фахівцями соціальної роботи вони помітили, що дитина хвора і складно дихала, тому вони сказали ОСОБА_2 відвезти дитину в лікарню. Проте відповідачка відмовилася їхати в лікарню, бо у неї фобія. Тоді прийшла тітка відповідачки - ОСОБА_9 , і вони відвезли ОСОБА_5 у лікарню. Коли вже відбувся сам процес вилучення ОСОБА_5 із сім`ї, то хлопчик був знову хворий. Вона з ОСОБА_2 намагалися встановити контакт, щоб створила сприятливі умови. Її прохання прибирати у будинку відповідачка разом із сестрами виконала. ОСОБА_2 було запропоновано піти на роботу, проте вона відмовлялася і говорила, що може хорошу роботу знайти тільки у Чеській Республіці. На запитання чи хоче вона, щоб їй повернули дитину відповіла, що саме не знає, що хоче, бо на неї всі тиснуть.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 просила допомогти з дитиною. Відповідачці було надано місце проживання, фінансову підтримку. Згодом ОСОБА_2 сказала, що хоче віддати дитину, бо не справляється з її вихованням. Далі вона знову захотіла піклуватися про дитину. Приблизно через місяць ОСОБА_2 прийшла до ОСОБА_1 , сказала що віддає дитину. Проте відповідачку дуже просили, щоб вона цього не робила.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно перекладу свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 19 жовтня 2023 року у м. Ліберець, Чеської Республіки, матір`ю дитини зазначено ОСОБА_2 , запис щодо батька дитини - відсутній (а.с.7).

Відповідно до довідки №61313/19-536-2694 про реєстрацію особи громадянином України від 09 листопада 2023 року, виданої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Ліберець, Чеська Республіка вбачається, що згідно з рішенням Посольства України в Чеській Республіці від 09 листопада 2023 року він набув громадянство України на підставі частини першої статті 7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 13 жовтня 2023 року. Довідка видана до свідоцтва про народження НОМЕР_1 і є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України (а.с.9).

З інформаційного листа Тячівського відділу ДРАЦС у Тячівському районі Закарпатської області №31.8-22-121 від 12 березня 2024 року відомо, що згідно перевірки даних, проведеної відповідно до чинного законодавства, по першому примірнику паперових актових записів, які зберігаються в архіві відділу та з допомогою Державного реєстру актів цивільного стану, актовий запис про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній (а.с.10).

Із листа заступника начальника Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції О.Поліщука №268/106/29/04.24 від 08 січня 2024 року вбачається, що 06 січня 2024 року до чергової частини Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що вона просить забрати її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до притулку для дітей, так як її покинув чоловік і вона не має змоги утримувати та виховувати свого сина. Під час виїзду на місце події ОСОБА_2 знаходилася у стані алкогольного сп`яніння та просила забрати її малолітнього сина до притулку для дітей. Також на місце події прийшла сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , яка побачивши сестру у алкогольному сп`янінні тимчасово забрала до себе малолітнього ОСОБА_5 та вела за ним догляд декілька днів. Інформацію направлено для вжиття комплексних заходів із усунення причин та умов, які призвели до неналежного виконання громадянкою ОСОБА_2 батьківських обов`язків (а.с. 11).

З повідомлення заступника начальника Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_12 , встановлено, що ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 24 січня 2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та 15 березня 2024 року за ч.2 ст.184 КУпАП (а.с.12).

З постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.25-26).

Згідно акту обстеження умов проживання від 06 березня 2024 року складеного начальником ССД ОСОБА_1 , директором ЦНСП ОСОБА_8 проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 . За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Умови проживання незадовільні, в будинку дим від куріння, повна антисанітарія, води ні в будинку, ні на дворі не має. Мати не створює жодні умови для виховання. Мати не бажає виховувати свого сина, не заперечує проти її позбавлення (а.с.20).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15 травня 2024 року складеного начальником ССД ОСОБА_1 , ФСР ОСОБА_13 проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 . За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_2 . Умови проживання задовільні, є світло, газопостачання, водопостачання відсутнє і в будинку, і в дворі. В кімнатах сторонній запах. Брудний посуд на кухні. Не створено умов проживання для дитини. Продукти харчування відсутні, дитяче харчування відсутнє. Мати не навчена до порядку, не усвідомлює як виконувати свої батьківські обов`язки (а.с.21).

З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Тячівської міської ради Закарпатської області №180 від 04 квітня 2024 року відомо, що ОСОБА_2 не зареєструвала у сімейного лікаря малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З хворою дитиною зверталась в Тячівську АЗПСМ 2 рази і була направлена на стаціонарне лікування. Даних про щеплення дитини немає (а.с.24).

Відповідно до витягу з протоколу №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради від 05 березня 2024 року вирішено надати рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради «Про вилучення із сім`ї малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.14).

Згідно витягу з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради від 03 квітня 2024 року, вбачається, що вирішено надати ОСОБА_2 випробувальний термін строком на 2 місяці для покращення ситуації в сім`ї для повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері (а.с.15-16).

Відповідно до витягу з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради від 16 травня 2024 року вирішено подати позов органу опіки та піклування Тячівської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області №76 «Про вилучення із сім`ї малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06 березня 2024 року, вирішено вилучити малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з сім`ї ОСОБА_2 у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини. Направити малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради для обстеження стану його здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах. Службі у справах дітей Тячівської міської ради вжити заходів щодо влаштування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сімейні форми виховання (а.с. 18).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області №151 від 23 травня 2024 року, вирішено подати позовну заяву до Тячівського районного суду Закарпатської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Згідно розпорядження Свалявського міського голови № 46 від 12 березня 2024 року "Про влаштування дитини до сім`ї патронатного вихователя", ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 березня 2024 року влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_15 терміном на 3 місяці (а.с.39)

Розпорядженням Свалявського міського голови № 102 від 12 червня 2024 року "Про продовження строку перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя", продовжено термін перебування дитини, залишеної без батьківського піклування ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_15 строком на 3 місяці, починаючи з 13 червня 2024 року (а.с.38).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці .

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення,судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Дослідивши усі наявні у справі докази, суд не може повністю погодитися з викладеними в позовній заяві обставинами, в частині доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як встановлено в судовому засіданні мати має бажання виховувати дитину та брати участь у його житті, на даний час працевлаштувалася, що підтвердила в судовому засіданні представник позивача.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою, які б були підставою застосування відносно неї такого заходу, як позбавлення батьківських прав щодо її малолітньої дитини.

Крім того, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом також приймається до уваги і сам факт категоричного заперечення відповідачкою проти задоволення позовних вимог, що вже свідчить про її інтерес до сина, бажання бути з ним, виховувати його та піклуватися про нього.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння та позбавлення батьків спорідненості з дитиною.

Із поведінки відповідачки, продемонстрованої безпосередньо у судовому засіданні, вбачається, що вона любить свого сина, усвідомлює свої помилки, бажає їх виправити, щиро прагне не розлучатися з сином.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина ОСОБА_3 не відповідатиме інтересам дитини.

Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Органу опіки та піклування Тячівської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Орган опіки та піклування Тячівської міської ради, адреса місцезнаходження: 90500, м. Тячів, вул. Шевченка, 2, Закарпатської області, .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 25 липня 2024 року.

Суддя М.Д.Стецюк