Справа № 308/8639/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку мотивують тим, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі рішення Ужгородського відділку Львівської залізниці №118 від 23.05.1997 року на праві приватної, спільної, сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає заявникам володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд.

Так, у свідоцтві про право власності на житло їх прізвища записані, як « ОСОБА_3 », і вони не збігаються із записами прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Ужгородським МВУМВС України в Закарпатській області від 07.06.1996 року, де прізвище зазначене, як « ОСОБА_4 » та із записом прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Ужгородським МВУМВС України в Закарпатській області від 26.11.2007 року, де прізвище зазначене, як « ОСОБА_4 ».

З приводу виправлення зазначеної помилки у свідоцтві про право власності на житло, звернутися до бюро приватизації, яке діяло при Ужгородському відділку Львівської залізниці не можливо, так як воно ліквідоване у 2015 році, так як і Ужгородський відділок Львівської залізниці. Правонаступники відсутні.

Заявники вважають, що причина неправильного написання прізвищ у одну літеру виникла у зв`язку із неправильним перекладом прізвищ з російської на українську мову.

Внаслідок такої помилки, у заявників на даний час, виникла певна невідповідність між документами, що посвідчують особи заявників та правовстановлюючим документом, який був виданий на їх ім`я.

У зв`язку з вищенаведеним, з метою надання можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , заявники просять суд встановити юридичний факт, а саме те що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло в квартирі АДРЕСА_1 від 26.05.1997р. видане на підставі рішення Ужгородського відділку Львівської залізниці № 118 від 23.05.1997 року належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання надали суду спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги заяви підтримують в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 23.05.1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення Ужгородського відділку Львівської залізниці №118 було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло їх прізвища записані, як « ОСОБА_3 ».

Однак встановлено, що записи прізвища в паспортах громадян України, прізвища заявників зазначені як « ОСОБА_4 », що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями паспортів серії НОМЕР_1 , виданий Ужгородським МВУМВС України в Закарпатській області від 07.06.1996 року та серії НОМЕР_2 , виданий Ужгородським МВУМВС України в Закарпатській області від 26.11.2007 року.

Вказаний факт також підтверджується копіями карток платників податків, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як зазначено у пункті 6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є одними і тим ж особами, вказаними у свідоцтві про право власності від 26.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 та у їх паспортах та на думку суду зазначена помилка виникла у зв`язку з неправильним перекладом прізвища, а тому суд приходить до висновку, що заявники довели ті обставини, на які посилалися як на підставу своїх вимог.

Приймаючи до уваги те, що заявники позбавлені можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності документа, суд приходить до висновку, що заявники обґрунтовано звернулися до суду з метою встановлення юридичного факту, а тому дана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 265, 293 - 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - свідоцтва про право власності від 26.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 та на ім`я члена її сім`ї ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Повний текст рішення суду складено 25.07.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк