ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Київ

Справа № 373/1952/23

Провадження № 22-ц/824/9256/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської областівід 07 лютого

2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» (далі - ТОВ «Ізі Кредит») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 07 липня 2022 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Ізі Кредит» укладено кредитний договір № 340914, за умовами якого позивач надав відповідачці кошти в сумі 3 000,00 грн, а відповідачка зобов`язувалась їх повернути відповідно до графіку платежів та сплатити відсотки за користування кредитом.

07 липня 2022 року за допомогою платіжної системи EasyPay було переказано зазначений у пункті 3.1 договору картковий рахунок відповідачки 3 000,00 грн, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» (далі - ТОВ «ФК «Контрактовий Дім») щодо операції перерахунку коштів (транзакція № ).

Внаслідок неналежного виконання зобов?язання ОСОБА_1 , а саме прострочення внесення платежів, за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі

7 800,00 грн, з яких: 2 993,10 грн - заборгованість з повернення суми кредиту,

4 806,90 грн - проценти за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за вказаним договором в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 7 800,00 грн, ТОВ «Ізі Кредит» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 800,00 грн.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від

16 жовтня 2023 року прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження

у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від

07 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ізі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивоване недоведеністю позивачем факту укладення із відповідачкою кредитного договору від 07 липня 2022 року № 340914 на умовах, зазначених позивачем.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

07 березня 2024 року ТОВ «Ізі Кредит» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області від 07 лютого 2024 року та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір від 07 липня 2022 року № 340914 було укладено із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». В процесі укладання кредитного договору відповідачка пройшла усі етапи верифікації, в тому числі надала власне фото з паспортом в руках та фото власних документів. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки вказаним обставинам і доказам, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про недоведеність факту реєстрації відповідачкою особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Вказує, що після створення особистого кабінету, між відповідачкою і ТОВ «Ізі Кредит» 07 липня 2022 року було укладено кредитний договір № 340914, в результаті чого між сторонами виникли кредитні правовідносини. Після укладення кредитного договору ОСОБА_1 було перераховано 3 000,00 грн на зазначену у договорі платіжну картку № НОМЕР_1 . Заявник зазначає, що перерахування коштів позичальникам здійснюється ТОВ «Ізі Кредит» через платіжну систему (надавача платіжних послуг із переказу коштів), а саме через ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», з яким укладено відповідний договір.

Заявник також вказує, що договір, який укладений між ТОВ «Ізі Кредит» і ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» жодним чином не стосується цієї справи, а його зміст виходить за межі предмета доказування, внаслідок чого такий договір не був наданий при поданні позовної заяви. При цьому, суд не ставив вимоги щодо надання цього договору. Зазначає, що у довідці, виданою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» є описка щодо дати та номеру договору про надання платіжних послуг, а решта зазначеної у ній інформації відповідає дійсності. Також вказує, що відповідачка здійснила три платежі на погашення заборгованості, чим визнала заборгованість перед ТОВ «Ізі Кредит», що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 11 березня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Листом Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року витребувано

з Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області справу № 373/1952/23.

21 березня 2024 року матеріали справи № 373/1952/23 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Ізі Кредит» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07лютого 2024 року у справі за позовом ТОВ «Ізі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Доводи інших учасників справи

16 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ТОВ «Ізі Кредит» залишити без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що з наданих до позовної заяви документів не можливо встановити належність ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора та яким чином вони надсилались позивачу. Наданий позивачем лист від 14 вересня 2022 року № 52649 ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» є неналежним доказом на підтвердження перерахування коштів відповідачці, оскільки з нього не зрозуміло яке відношення до відносин має вказане Товариство. Також не можливо встановити повний номер картки на яку перераховувались кошти та її належність відповідачці. Таким чином позивач не підтвердив належними та достатніми доказами виникнення між сторонами кредитних відносин, як і не підтвердив факт отримання ОСОБА_1 коштів. Наявність фото відповідачки у позивача, не підтверджує укладення кредитного договору між позивачем та ОСОБА_1 . Суд першої інстанції зробив правильні висновки, що ґрунтуються на повному, всебічному та об?єктивному з?ясуванні обставин справи та з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Встановлено, 21 вересня 2023 року ТОВ «Ізі Кредит» звернулось до суд уз позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки на свою користь заборгованість в сумі

7 800,300 грн, з яких: 2 993,10 грн - заборгованість з повернення суми кредиту

і 4 806,90 грн - проценти за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору від 07 липня 2022 року № 340914.

До позовної заяви ТОВ «Ізі Кредит» надало:

заяву на видачу кредиту від 06 липня 2022 року, яка підписана електронним підписом одноразового ідентифікатора, за умовами якої сума кредиту у безготівковій формі становить 3 000,00 грн з реальною процентною ставкою за кредитом в розмірі 1129,08 % річних(а. с. 4-5);

кредитний договір від 07 липня 2022 року № 340914 укладений між ТОВ «Ізі Кредит» і ОСОБА_1 , який підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику в кредит кошти в сумі 3 000,00 грн в безготівковій формі шляхом перерахування суми кредиту на платіжну картку № НОМЕР_1 , що належить позичальнику, або в готівкові формі (а. с. 6-9);

лист від 14 вересня 2022 року № 52649, наданий ТОВ «ФК «Контрактовий Дім»,

з якого відомо, що ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» підтверджує зарахування грошових коштів на картку НОМЕР_1 в сумі 3 000,00 грн 07 липня 2022 року за транзакцією id платежа в рамках договору з ТОВ «Ізі Кредит» від 14 грудня 2022 року

№ 1412/22-1 (а. с. 10);

графік платежів, деталізація нарахувань та обліку платежів за кредитним договором № 340914 станом на 19 вересня 2023 року (а. с. 11, 12).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або

в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або

є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений

у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня

2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18,

від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений

з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав

і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти)

у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції

в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, у заяві на видачу кредиту від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 надала згоду на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором у якості аналога власноручного підпису для підписання від її імені цієї заяви, кредитного договору та будь-яких інших документів, що пов?язані з отриманням нею кредиту в ТОВ «Ізі Кредит».

Установлено, що заява на видачу кредиту від 06 липня 2022 року і кредитний договір від 07 липня 2022 року № 340914, які надані ТОВ «Ізі Кредит» до позовної заяви підписані шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника

У підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний цифровий підпис

є аналогом власноручного підпису для підписання від її імені цієї заяви, кредитного договору та будь-яких інших документів, що пов?язані з отриманням нею кредиту в ТОВ «Ізі Кредит».

Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

З огляду на викладене є безпідставними аргументи сторони відповідача про не належність ОСОБА_1 електронного цифрового підпису, оскільки жодних доказів на спростування факту не підписання нею у цифровому вигляді заяви на видачу кредиту

і кредитного договору нею не надано.

При цьому, заперечуючи проти заявлених вимог, сторона відповідача у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу стверджує, що позивач доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів не надав.

В свою чергу, ТОВ «Ізі Кредит» у відповіді на відзив на позовну заяву вказувало, що оскільки позивач є небанківською установою, яка не здійснює відкриття та обслуговування рахунків, ним в силу закону не може бути надано виписки з банківського рахунку клієнта, тому, з метою підтвердження перерахування суми кредиту на картковий рахунок позичальника, позивач надав довідку від ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», що як надавач платіжних послуг відповідно до законодавства України, здійснило зарахування грошових коштів на платіжну картку позичальника. ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», на підставі відповідного договору, здійснює перерахування коштів на карткові рахунки позичальників за дорученням Товариства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або

є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності

в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, що і було зроблено судами попередніх інстанцій відповідно до положень статей 76-84, 228, 229, 235, 368, 369 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня

2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року

у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі

№ 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21) та від 01 червня 2022 року у справі

№ 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься, зокрема принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена в статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Додана до позовної заяви довідка ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 14 вересня 2022 року № 52649, в якій зазначено, що ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» підтверджує зарахування коштів на картку № НОМЕР_1 в сумі 3 000,00 грн 07 липня

2022 року за транзакцією id платежа в рамках договору з ТОВ «Ізі Кредит» від 14 грудня 2022 року № 1412/22-1, не є первинним документом, що може підтвердити передачу коштів відповідачці за кредитним договором від 07 липня 2022 року № 340914, оскільки така видана на підтвердження транзакції за кредитним договором від 14 грудня 2022 року № 1412/22-1.

Крім того, ця довідка не відповідає ознакам первинного фінансового документу, яким має підтверджуватися факт надання коштів за договором кредитування, оскільки видана ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», в той час коли кредитний договір відповідачка уклала з ТОВ «Ізі Кредит». Доказів того, що між ТОВ «Ізі Кредит» і ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» є договірні правовідносини з надання кредиту третім особам від імені ТОВ «Ізі Кредит» позивач не надав.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості («Деталізація нарахувань та обліку за кредитним договором № 340914») не є доказом наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором, оскільки установлено недоведеність позивачем надання відповідачці кредитних коштів на умова та в порядку визначених кредитним договором від 07 липня 2022 року № 340914.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Аргументи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ТОВ «Ізі Кредит» без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року - без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ТОВ «Ізі Кредит»без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2024 року - без змін, розподіл судових витрат Київський апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від

07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна