Справа № 587/1363/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Бузової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Степанівської селищної ради Сумського району, третя особа: Сумська райдержнотконтора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,
Позивач в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з звернулися до суду з позовом до Степанівської селищної ради Сумського району, третя особа: Сумська райдержнотконтора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , дід позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі будинок з надвірними будівлями, та земельні ділянки. Нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на майно. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки іншим чином він позбавлений можливості довести своє право власності на спадкове майно.
В письмовій заяві представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
Степанівська селищна рада Сумського району просила розглянути справу без участі представника, покладаючись при вирішенні справи на розсуд суду.
Представник третьої особи для розгляду справи до суду не з`явився, в письмові заяві просив справу слухати без ї участі представника третьої особи.
Дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , дід ОСОБА_1 - позивача по справі, що підтверджуєшся свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис №11.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому майно. Серед спадкоємців після смерті спадкодавця за заповітом є його онук - ОСОБА_1 .
До складу спадкового майна, яке залишилось після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями та земельні ділянки з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 27.10.2014 державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори Каблучко О.М. була заведена спадкова справа №609/2014 після померлого ОСОБА_3 ( ар.с.36-55,56).
21 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. із заявою, у якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки, надані - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0600 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3600 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки нотаріусом було відмовлено, про що була винесена постанова про відмову у вчинення нотаріальних дій №1093/02-31 від 21.12.2023 року у зв`язку з тим, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на таке майно.
На даний час позивач не в змозі оформити право приватної власності на житловий будинок та земельні ділянки в позасудовому порядку внаслідок обставин, які склалися та не залежать від позивача.
Відповідно до виписки з погосподарської книги №3 Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи те, що житловий будинок має 100% готовності, самочинних будівель немає, дозвільні документи відповідно до вимог чинного на той час законодавства, зареєстроване в органах БТІ, реконструкції не проводились, позивач не має можливості в позасудовому порядку оформити спадщину після смерті діда в позасудовому порядку.
Відповідно до витягу з рішення №50 від 25.08.1993 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,42га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, як розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,24 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 не видавався.
Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що набрав чинності з 27.01.2005.
Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був збудований у 1986 році, то до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на отримане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Питання набуття та реєстрації права власності у 1967 - 1991 роках регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція).
Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов`язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах.
За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподапські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, виданого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
З роз`яснень, які містяться в и. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, про те, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:
1)ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;
2)виготовлення технічної документації на земельні ділянки;
3)визначення меж земельної ділянки в натурі;
4)погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;
5)одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;
6)реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
Між тим абзацом другим пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.
Вказана норма Перехідних положень ЗК України в редакції згідно Закону України від 2 червня 2015 року передбачає, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Право приватної власності громадян па земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідним органом народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта па право приватної власності на землю.
Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та і інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 ч. 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав інтересів є визнання права.
Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 392, 1220, 1268 ЦК України, суд
В И Р І Ш И В :
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями, земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0600 га та земельну ділянку площею 0,3600 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя