Провадження №: 2/755/1877/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі - Назарової І.В.,

за участі сторін:

представник позивача - адвокат Тітова О.О.,

представник відповідача - адвокат Богомазов П.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву представника позивача - адвоката Тітової О.О. про зміну предмету позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

08.02.2024 року (Вх. №7361) року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Тітова Олена Олександрівна подала до суду заяву про зміну предмету позову в частині поділу спільного нажитого майна подружжя, відповідно до якої ОСОБА_1 заявляє наступні вимоги:

«1.Поділити спільне майно подружжя між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 наступним чином:

1.1.Виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на наступне майно:

- Автомобіль марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2

- Автомобіль марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2

- грошових коштів, розміщених на рахунках ОСОБА_2 у розмірі 1 млн.грн.

1.2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 :

- вартості ? частини автомобіля марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , у сумі 548 550 грн.

- вартості ? частини автомобіля марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , у сумі 205 тис.грн

- 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунках ОСОБА_2 у розмірі 1 млн. грн.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Обґрунтовуючи заяву, представник позивача зазначає, що за час перебування у шлюбі з Відповідачем було придбане наступне майно: Автомобіль «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я Відповідача на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 від 21.12.2022 року, виданого ТСЦ 3243; Автомобіль «ЗИЛ», білого кольору, 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , який зареєстрований на ім`я Відповідача на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 від 20.04.2023 року, виданого ТСЦ 7441; Грошові кошти у розмірі 2 млн. грн розміщені на рахунках в АТ «Ощадбанк», АТ КБ «Приват Банк», АТ «Райффайзен Банк». Все вищевказане спільно нажите рухоме майно було зареєстроване на праві власності за Відповідачем ОСОБА_2 . Грошові кошти були накопичені на його рахунку. Згоди щодо поділу спільно нажитого майна подружжя мирним шляхом сторони не досягли і позивач просила суд поділити спільно нажите майно подружжя у рівних частинах із визнанням за нею та Відповідачем права власності на вищевказане майно по ? частині, грошові кошти помилково не включені в перелік спільного майна подружжя. З урахуванням того, що користуватися спільно автомобілями не вбачається можливим, по суті рішення суду не призведе до реального розподілу майна і вирішення спору, позивачка має на меті отримати еквівалент вартості своєї частки у спільному майні. Крім того, до переліку спільного майна подружжя не було включено грошові кошти, які належать сторонам на праві спільної сумісної власності і зберігаються на рахунках Відповідача. Отже, враховуючи вищенаведене, позивач змінює, у порядку ст. 49 ЦПК України, предмет позовних вимог в частині способу розподілу спільного майна подружжя і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача компенсацію в розмірі ? частки транспортних засобів та грошових коштів.

Представник позивача - адвокат Тітова О.О. у підготовчому судовому засіданні підтримала заяву про зміну предмету позову та просила її прийняти до розгляду.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Богомазов П.С. подав до суду клопотання про відмову у прийнятті заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тітової О.О. від 07.02.2024 року про зміну предмету позову, зазначивши, що представник позивача вдруге подає до суду заяву про зміну предмету позову, при цьому повторно змінює одночасно предмет та підстави позову, вимагаючи: стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти, а не визнати право спільної власності, чим змінює предмет позову; зазначає нові підстави для позову: обґрунтовує в заяві що ніби то сторони під час спільного проживання разом «придбали» 2 млн. грн. Про вказані підстави у первинній редакції позову чи в будь-яких інших вимогах позивач раніше не зазначала. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно, якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження 64-9545сво21). Одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Суд, заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, подану заяву, приходить наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. (ч. 1, 3 ст. 44 ЦПК України)

Відповідно до положення ч. 2, 3 статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Водночас, процесуальним законом не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.д.

В разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань), суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета спору або підстав позову.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

Разом з тим, збільшенням розміру позовних вимог є збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, в тому числі шляхом доповнення немайнової вимоги майновою.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові № 922/404/19 від 09 липня 2020 року, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстав позову.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог необхідно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

При цьому не вважається збільшення розміру позовних вимог заявлення нових (додаткових) вимог. У разі подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, в якій по суті йдеться про нові вимоги, суд повинен у прийнятті заяви відмовити.

Як вбачається зі змісту первинної позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить суд:

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіля марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 ;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіля марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 ;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіля марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 ;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіля марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 .

У заяві про зміну предмету позову від 08.02.2024 року (вх.№7361) представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Тітова Олена Олександрівна просить суд:

«1.Поділити спільне майно подружжя між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 наступним чином:

1.1.Виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на наступне майно:

- Автомобіль марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2

- Автомобіль марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2

- грошових коштів, розміщених на рахунках ОСОБА_2 у розмірі 1 млн.грн.

1.2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 :

- вартості ? частини автомобіля марки «LEXUS GX 460», 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , у сумі 548 550 грн.

- вартості ? частини автомобіля марки «ЗИЛ», 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , у сумі 205 тис.грн»

- 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунках ОСОБА_2 у розмірі 1 млн. грн.

Звертаючись до суду з первісними вимогами ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги положеннями ст. 60, 63, 69, 70, 71 (ч. 1, 2) СК України, ст. 368, 372 ЦК України та вказувала на необхідність поділу автомобілів, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частини автомобілів.

Разом із тим, первісний позов не обґрунтовувався підставами щодо можливості стягнення половини вартості спірних автомобілів, а саме про те, що спірні автомобілі є неподільною річчю (ст. 183 ЦК України), що виділ у натурі частки зі спірних автомобілів є неможливим (ст. 364 ЦК України), про припинення права на частку у спірних автомобілях, внаслідок отримання компенсації (ст. 365 ЦК України).

У первісному позові ОСОБА_1 не зазначено, що нею надано згоду на присудження їй компенсації замість частки у спірному автомобілі (ч. 4 ст. 71 СК України).

Лише у заяві про зміну предмету позову ОСОБА_1 зазначає, що спірні автомобілі перебувають у володінні та користуванні відповідача, користуватися ними спільно не вбачається можливим, по суті рішення суду не призведе до реального розподілу майна і вирішення спору, а тому позивач хоче отримати еквівалент вартості своєї частки у спільному майні.

Маючи право вибору (визнання права власності на частку автомобілів або стягнення половини вартості автомобілів), звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва у серпні 2023 року ОСОБА_1 обрала саме варіант визнання права власності на частки автомобілів.

Окрім того, у заяві про зміну предмету позову заявила додаткову вимогу: про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частини грошових коштів, розміщених на рахунках ОСОБА_2 у розмірі 1 млн. грн.

Таким чином, шляхом подання заяви про зміну предмету позову ОСОБА_1 у межах вже відкритого провадження фактично подається новий позов, який за своєю правовою природою має інший предмет позову (заміна одних позовних вимог іншими; доповнення позовних вимог новою вимогою) та підстави позову (заміна одних фактичних та правових підстав позову іншими; а також доповнення фактичних та правових підстав новими підставами).

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2023 року по справі № 274/1625/23 з посиланням на позицію Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначає:

"позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача."

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 липня 2023 року по справі № 5015/118/11 заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

В силу ст.ст. 43,49 ЦПК позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Зміна підстав позову можлива у такі способи:

1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими;

2) доповнення фактичних чи правових підстав новими;

3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Зміна предмету позову можлива у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 , викладені у заяві про зміну предмету позову, суперечать праву, яке регламентовано нормами ЦПК України, адже подана її представником заява містить нову позовну вимогу (стягнення 1/2 частини грошових коштів) та нове правове обґрунтування підстав для її задоволення, які не були заявлені позивачем під час первісного звернення до суду з позовною заявою.

Можливість об`єднання декількох позовних вимог шляхом подання заяви про зміну, доповнення чи уточнення позовних вимог до вже поданого позову процесуальним законодавством не передбачено.

Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Одночасна зміна предмету позову шляхом заміни одних позовних вимог іншими із заміною одних фактичних та правових підстав позову іншими, із заявленням при цьому до змінених позовних вимог ще однієї нової вимоги (про стягнення 1/2 частини грошових коштів), відповідно до вищевказаних позицій Верховного Суду, суперечить п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заявою про зміну предмету позову позивач додає нові матеріально - правові вимоги, які не були пред`явлені в первісній редакції позову, такою заявою позивач одночасно змінює і предмету і підстави пред`явленого позову, що не допускається згідно з вимогами процесуального закону. Окрім того, є недопустимим і не є зміною предмету позову доповнення позовних вимог новою вимогою.

Положеннями ст. 13 ЦПК України визначений зміст принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дана норма в контексті принципу диспозитивності визначає та обмежує межі розгляду справи судом позовними вимогами, пред`явленими позивачем. Позивач, на власний розсуд реалізуючи свої процесуальні права, самостійно формує свої позовні вимоги, а також обирає способи захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд відмовляє у прийнятті заяви про зміну предмету позову, оскільки суд вбачає, що позивачем фактично змінено як предмет, так і підстави позову, доповнено позовні вимоги новою вимогою, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, та не допускається.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову у прийняті заяви представника позивача - адвоката Тітової О.О. про зміну предмету позову в частині поділу спільно нажитого майна подружжя.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 259, 260, 261, 268, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тітової О.О. про зміну предмету позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що відмова в прийнятті заяви про зміну предмету позову не перешкоджає зверненню із позовною заявою до суду в загальному позовному порядку шляхом подання окремого позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту оголошення.

Ухвала про відмову у прийнятті до розгляду заяви оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду виготовлений 29 липня 2024 року.

Суддя І.В.Коваленко