Справа № 495/1829/24
№ провадження 2/495/1509/2024
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 липня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Ульвіс К.Є.

Справа № 495/1829/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, просить суд постановити рішення про відібрання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сім`я ОСОБА_1 переїхала з Англії до м. Білгород - Дністровського.

Відповідно до повідомлення закладу загальної середньої освіти № 4 від 19 лютого 2024 року малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 1-А класі та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не забирає дитину зі школи, не відповідає на телефонні дзвінки класного керівника.

15 лютого 2024 року та 16 лютого 2024 року класний керівник 1-А класу ЗЗСО №4 м. Білгород - Дністровського самостійно відвозила малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додому, мати до вчителя не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала.

Зі слів дитини мати постійно спить і не хоче виходити на вулицю.

З 20 лютого 2024 року малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на навчання в ЗЗСО АДРЕСА_2 не з`явилася, про причину відвідування доньки школою, мати ОСОБА_1 адміністрації закладу знов не повідомила.

21.02.2024 року спеціалісти служби у справах дітей спільно з старшим інспектором відлілу ювенальної превенції Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та фахівцем із соціальної роботи МЦСС виїхали за адресою проживання сім`ї, а саме: АДРЕСА_1 , з метою перевірки умов проживання дитини та проведення відповідної роботи з батьками дитини.

Мати ОСОБА_1 спочатку відмовлялася виходити до суб`єктів із соціальної роботи, зачинилася в будинку та створювала ситуацію безпосередньої загрози життю і здоров`ю дитини.

Після тривалого очікування та попередження матері про виклик спеціальних служб, які здійснять дії щодо потрапляння суб`єктів із соціальної роботи у будинок, мати відчинила вхідні двері та дозволила зайти до будинку.

Під час обстеження встановлено, що мати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , була в стані алкогольного сп`яніння, агресивно реагувала на зауваження суб`єктів із соціальної роботи, дитина перебувала вдома, не зважаючи на те, що повинна була бути на навчанні в школі.

Мати не надала чіткого пояснення щодо причини не відвідування донькою навчального закладу.

В кімнатах була повна антисанітарія, стояв не приємний запах, продукти харчування були в обмеженій кількості.

На підлозі валявся сезонний одяг, взуття, в сумці були зібрані пляшки від спиртних напоїв. Посуд не помитий, в холодильнику були залишки продуктів харчування, які складені в хаотичному вигляді.

В доступному для дитини місці знаходилися електрообігрівачі, електро переноски та побутові електроприлади, що могло спричинити загрозу життю та здоров`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В дитячій кімнаті також було прохолодно не прибрано, іграшки, дитячий одяг валялися на підлозі.

З матір`ю ОСОБА_1 проведена бесіда щодо ведення здорового способу життя, покращення житлово-побутових умов, створення безпечних умов для проживання дитини в сім`ї.

Також, мати була запрошена до служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради для вирішення питання щодо можливого її лікування від алкогольної залежності та проведення відповідних профілактичних заходів.

ОСОБА_1 , була попереджена, що у разі не виконання нею належним чином батьківських обов`язків, малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , буде вилучена із сім`ї.

Старшим інспектором ювенальної превенції Білгород-Дністровського РВП ГУНП Одеській області було складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП на ОСОБА_1 .

Мати дитини ОСОБА_1 ніде не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв, на зауваження суб`єктів із соціальної роботи не реагує, відповідних висновків не робить, на шлях виправлення не стає та своїми діями чинить загрозу життю та здоров`ю дитини.

Відомості про місце знаходження батька дитини в службі у справах дітей Білгород - Дністровської міської ради відсутні.

Мати часто змінює своє місце проживання та не створює належні умови для виховання малолітньої дитини.

Малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , взято на облік служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах (наказ від 21.02.2024 року № 9).

Сім`ю ОСОБА_1 , взято під соціальний супровід в Білгород-Дністровському міському центрі соціальних служб, як таку, що опинилася в складних життєвих обставинах.

21.02.2024 року у вечері, службі у справах дітей стало відомо, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самовільно залишила місце проживання та перебувала без нагляду дорослих протягом тривалого часу на території міста.

Мати ОСОБА_1 , не вжила жодних заходів щодо пошуку та повернення дитини.

Під час повернення дитини додому, мати знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.

22.02.2024 року спеціалісти служби у справах дітей, директор та фахівець Білгород-Дністровського міського центру соціальних служб спільно з старшим інспектором відділу ювенальної превенції Білгород-Дністровського РВП виїхали за адресою проживання сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 для проведення оцінки рівня безпеки дитини.

За результатами оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що в кімнатах знову була повна антисанітарія, стояв не приємний запах, продукти харчування відсутні, залишки їжі валялися на підлозі.

В будинку знаходився чоловік, який повідомив, що він знайомий родини.

Він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Стало відомо, що мати разом з дитиною переховується від соціальних служб у готелі на території міста.

Після вжиття невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей подала клопотання до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради щодо прийняття рішення про негайне відібрання, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у матері ОСОБА_1 , у зв`язку із загрозою для її життя та здоров`я.

На виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради прийнято рішення № 96 від 22 лютого 2024 року «Про негайне відібрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від матері ОСОБА_1 ».

Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, зазначає, що діючи на захист прав та інтересів дитини, звертається до суду з позовом про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись з позовними вимогами, від відповідача до суду надійшли письмові пояснення 02 липня 2024 року, відповідно до яких просить суд прийняти рішення, яким відмовити органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради у задоволені позову щодо відібрання від неї малолітньої дитини та повернути дитину на сімейне виховання до матері, зазначаючи, що вона ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько дитини протягом кількох років перебуває за кордоном, а вихованням доньки вона займається самостійно.

На початку війни з метою збереження життя та здоров`я доньки вони тимчасово виїхали з України до Ірландії та отримали тимчасовий захист.

Дитина була влаштована до навчального закладу, а вона почала вивчати мову та працювати.

Дитина ніколи не перебувала на обліку у службі у справах дітей, а її родина не потрапляла в поле зору соціальних служб.

В кінці грудня 2023 року вони повернулися в Україну, оскільки вона вирішила, що для дитини краще буде проживати в рідному місці, навчатися в звичайній школі.

Донька була зарахована до закладу загальної середньої освіти № 4 в м. Білгород - Дністровському, вона працювала неофіційно.

22 лютого 2024 року службою у справах дітей на підставі рішення виконавчого комітету у неї відібрано її доньку внаслідок загрози її життю та здоров`ю.

Сталося це внаслідок того, що вона знаходилася у стані алкогольного сп`яніння.

В той час вона знаходилася у важкому морально - психологічному стані, оскільки отримала звістку про те, що її рідний брат вважається безвісті зниклим, постійне проживання під повітряні тривоги та страх за подальше життя та здоров`я призвело до її такого стану.

Після того, як в неї забрали дитину, вона усвідомила до чого може привести її поведінка та змінила її повністю.

Вона звернулася за допомогою до лікарні та прийняла рішення, що краще повернутися до ОСОБА_4 .

Доньку вона не змогла забрати із собою, оскільки після відібрання, вона тимчасово влаштована до її батьків за адресою: АДРЕСА_3 на підставі наказу служби у справах дітей Білгород - Дністровської міської ради від 29 лютого 2024 року № 15.

На даний час вона працює в Ірландії, вивчає мову, отримує допомогу, постійно телефонує доньки та передає кошти батькам на утримання дитини.

Донька бажає щоб вона її забрала, тому вона вважає, що для дитини буде краще проживати разом з нею у безпечній країні.

Свою поведінку вона змінила, до того ж ніколи не перебувала на обліку у нарколога та психіатра, не страждає алкогольною залежністю, завжди працювала, утримувала дитину, займалась її вихованням, розвитком, слідкувала за станом її здоров`я.

Зазначає, що зникли обставини, які були підставою для відібрання дитини, тому просить суд повернути їй дитину на сімейне виховання.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

06 березня 2024 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

07 червня 2024 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що обставини які були підставою для відібрання дитини, змінилися, мати змінила своє ставлення до дитини.

Відповідач в судовому засіданні з позовом не погодилася, зазначила, що повністю виправилася, займається дитиною, усунула всі підстави та просить повернути дитину для виховання.

В судовому засіданні з`ясовувалась думка неповнолітньої дитини у присутності психолога, яка пояснила, що бажає бути з матір`ю, мати їй телефонує, привезла подарунки, добре до неї ставиться.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_1 є його донькою, вона завжди цікавилася дитиною, дуже добре до неї ставиться, забезпечує дитину, обставини, які стали підставою для відібрання дитини були випадковими.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви сторони не з`явилися та надали заяви про можливість закінчувати розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе закінчувати справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши представника позивача, відповідачку, з`ясувавши думку неповнолітньої дитини у присутності спеціаліста - психолога, допитавши в якості свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Батько дитини ОСОБА_3 , зі слів відповідачки, знаходиться за кордоном та вона самостійно виховує дитину.

На засіданні виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради прийнято рішення № 96 від 22 лютого 2024 року «Про негайне відібрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від матері ОСОБА_1 ».

Наразі дитина проживає з батьками відповідачки за адресою: АДРЕСА_3 на підставі наказу служби у справах дітей Білгород - Дністровської міської ради від 29 лютого 2024 року № 15.

Оскільки сторони по справі пояснили в судовому засіданні, що на теперішній час обставини змінилися, суд зобов`язав представника позивача надати до суду акт обстеження умов проживання дитини.

На вимогу суду від представника позивача до суду надійшли: лист служби у справах дітей Успенівської сільської ради від 04 червня 2024 року № 35; характеристика на ученицю 1 класу ОСОБА_2 та акт обстеження умов проживання.

Відповідно до листа Успенівської сільської ради, служби у справах дітей від 04 червня 2024 року № 35 зазначено, що сім`я ОСОБА_5 після тимчасового влаштування ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом, який був припинений з хорошим результатом.

Дитина на даний час проживає у рідних, в хороших умовах, дід з бабкою чудово піклуються про онуку. Мати дитини постійно дзвонить до доньки.

Успенівська сільська рада знімає малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах відповідно до наказу № 9 від 03 червня 2024 року.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, умови проживання добрі, створені всі умови та необхідне для проживання дитини.

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини.

Згідно ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Таким чином, при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Обставини викладені у поясненнях відповідачкою, які підтвердженні відповідними доказами вказують на те, що мати дитини проявляє зацікавленість до долі дитини та має стійке бажання виховувати доньку.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що мати дитини - відповідач по справі, зробила належні умови щодо проживання дитини, не вживає алкоголь, проявляє зацікавленість до долі дитини та має стійке бажання виховувати доньку.

Факт заперечення відповідачем позовних вимог, свідчить про інтерес до дитини.

Крім іншого, під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідач створила належні умови для проживання дитини, цікавиться та забезпечує дитину, що підтвердила дитина та допитаний свідок у судовому засіданні.

Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються.

Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.

Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

За час розгляду справи, ОСОБА_1 твердо довела своє бажання виховувати власну дитину та дбати про неї, судом приймається до уваги те, що відповідач визнає та усвідомлює свою поведінку, робить висновки.

В ході розгляду справи, проявляла емоційність щодо дитини, вжила всіх заходів на усунення обставин, що викликали відібрання дитини.

Проявляла занепокоєність та докладала зусиль по зібранню доказів на спростування обставин позову, тобто довела, що виправилась та в повній мірі усвідомила обставини, що спонукали подання позову.

Довела зміну власної поведінки у кращу сторону, що також підтвердив представник позивача в ході судового розгляду справи.

Досліджуваними матеріалами справи встановлено, нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, однак на теперішній час поведінка матері відносно дитини змінилася, що підтверджується окрім не згоди матері з відібранням у неї дитини, наданими до суду доказами по справі, а саме: мати працює, створила належні умови проживання дитини, не зловживає спиртними напоями, займається вихованням та утримання неповнолітньої дитини

Однак, враховуючи поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, встановлений службою у справах дітей факт ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, зміни її поведінки щодо дитини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог, однак попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, про відмову у задоволені позовних вимог позивача, з покладанням на орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради контролю за виконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських обов`язків.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що згідно із ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, відмови у задоволені позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне віднести витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 170, 171 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 133, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських обов`язків.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, , адреса: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Михайлівська, 56.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 26 липня 2024 року.

Суддя: