Справа № 570/825/24
Провадження № 2/761/6506/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2024 року зазначена позовна заява надійшла до Рівненського районного суду Рівненської області.

25.03.2024 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 14 993,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 45 603,30 грн. за несвоєчасне виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року у цивільній справі №2/1716/856/2012.

Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року у цивільній справі №2/1716/856/2012 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12.01.2008 року в сумі 101 000,00 грн., а також 1 023,20 грн. судового збору, що разом становить 102 023,32 грн.

Станом на 21.02.2024 року відповідач рішення суду не виконала, заборгованість не сплатила, тому, позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року інфляційних втрат в сумі 45 603,30 грн. та 3% річних в сумі 14 993,24 грн. за порушення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, звернулась до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на заявлені вимоги до суду не направила.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві.

На підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін та заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року у цивільній справі №1716/11/2012 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.01.2008 року в сумі 101 000,00 грн., а також 1 023,20 грн. судового збору, що разом становить 102 023,32 грн.

Рішення суду набрало законної сили та на його примусове виконання стягувачу було видано виконавчий лист.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначила, що відповідач не виконує зазначене рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.02.2012 року, у зв`язку з чим, просила стягнути з відповідача 3% річних в сумі 14 993,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 45 603,30 грн. за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень, суду стало відомо, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.07.2020 року ОСОБА_2 було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, у зв`язку з невиконанням виконавчого листа №1716/11/2012, виданого 20.11.2017 року.

Відповідно до вимог ст.124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Згідно з цією нормою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 05.11.2011 року від 04.11.2011 року, від 30.03.2016 року, від 06.07.2016 року № 6-1946 цс 15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року справа № 6-2759цс15 та від 02 березня 2016 року справа № 6-2491цс15, дійшла висновку, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, не надала доказів виконання рішення суду.

Зважаючи на викладене вище, так як зобов`язання відповідача є грошовим, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання рішення суду, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року 3 % річних у сумі 14 993,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 45 603,30 грн., згідно з наданим позивачем розрахунком, перевіреним судом.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76-81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в сумі 14 993 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривни 24 копійки, інфляційні втратиза період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в сумі 45 603 (сорок п`ять тисяч шістсот три) гривни 30 копійок та судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула