КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 758/1409/24
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року (суддя Ковбасюк О.О.) про повернення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

у лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, у період з 16 червня 2009 року по 20 квітня 2020 року.

Мотивуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначав, що з січня 1993 року по 15 червня 2009 року та з 16 червня 2009 року по 20 квітня 2020 року вони із ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом відпочинок, як в Україні, так і за кордоном, утримували спільну доньку, оплачували її навчання та проживання у Лондоні з 2015 року, більше того він утримував доньку ОСОБА_2 від іншого чоловіка - ОСОБА_4 .

Заявник зазначав, що подав до суду цю заяву, оскільки бажає встановити факт проживання однією сім`єю із заінтересованою особою, при цьому між ними відсутній майновий спір чи будь-який інший спір про право.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року, у якій виправлено описку ухвалою від 1 березня 2024 року, заяву повернуто заявнику.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування суддею норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ОСОБА_3 зазначає, що метою подання заяви про встановлення факту спільного проживання є юридичне встановлення факту того, що він перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з 16 червня 2009 року по 20 квітня 2020 року та поширення на їх правовідносини в цей період часу дії норм Сімейного кодексу України.

Заявник посилається на те, що не має будь-якого юридичного спору із заінтересованою особою, однак, оскільки він не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , хоча і мав з нею фактичні шлюбні відносини, хоче врегулювати юридичні факти свого сімейного життя у вказаний період часу.

Заявник вважає, що сфера застосування ним судового рішення про встановлення такого факту є другорядним питанням, оскільки наразі він приводить до порядку та

систематизує всі документи, які стосуються його життя у період із 2009 року по 2020 рік.

Також заявник зазначає, що такі самі доводи були викладені ним у заяві про усунення недоліків заяви, поданої на виконання ухвали судді від 9 лютого 2024 року про залишення заяви без руху, а відтак у судді були відсутні підстави для повернення його заяви у зв`язку з не усуненням недоліків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Одінцов Е.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу судді без змін, посилаючись на те, що заявник не зазначив у своїй заяві, яке саме юридичне значення для нього буде мати той факт, який він просить суд встановити, та з якою метою ним було подано цю заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи заяву ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу без руху, суддя виходила з того, що заявник не зазначив мети подання ним такої заяви.

Визнаючи заяву не поданою та повертаючи її заявнику, суддя виходила з того, що заявник не усунув недоліки, визначені в ухвалі від 9 лютого 2024 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня

1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають

юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 295/3547/21 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би

такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, заявник не обґрунтував, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоб суд встановив факт його спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, в період з 16 червня 2009 року по 20 квітня 2020 року. Також у поданій заяві відсутня мета встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він за собою правові наслідки.

За таких обставин, суддя першої інстанції правомірно залишила заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху та встановила строк для надання обґрунтованої заяви.

На виконання ухвали, заявник подав суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив мету, з якою він звернувся до суду з даною заявою.

За таких обставин, суддя першої інстанції не мала правових підстав для висновку, що заявником не були усунені недоліки заяви, зазначені в ухвалі від 9 лютого 2024 року.

Крім того, ухвала судді від 22 лютого 2024 року не містить переліку недоліків, які не були усунені заявником, які були зазначені в ухвалі від 9 лютого 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що висновок про те, чи має факт, який просить встановити заявник, юридичне значення, та які юридичні наслідки він передбачає, суд може зробити тільки після розгляду справи по суті.

Якщо за результатами судового розгляду буде встановлено, що факт, який просить встановити заявник, не тягне за собою юридичні наслідки, дана обставина є підставою для відмови у задоволенні заяви, а не для повернення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала судді про повернення заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу направити до Подільського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук