Справа № 208/900/23
Провадження № 2/201/356/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

за участю позивачки - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - адвоката Іваненкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2023р. до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалою судді Івченко Т.Р. від 03.03.2023р. цивільна справа була направлена за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 30).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 03.04.2023р. цивільна справа була направлена за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 38-39).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.07.2023р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. №45).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що, починаючи з червня 2014р. вони з відповідачем проживали за різними адресами, на орендованих квартирах, в квартирах батьків. Проживали, як чоловік та жінка, мали спільний побут, спільні витрати. Перебуваючи у цивільному шлюбі, 31.05.2019р. для потреб їх сім`ї вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У 2019р. позивачка завагітніла, стала на облік у гінеколога за адресою: АДРЕСА_2 , де тоді був зареєстрований відповідач. 28.04.2020р. у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_3 , батьківство відносно якої ОСОБА_4 визнав добровільно та про народження доньки було видано відповідне свідоцтво (за спільною згодою батьків). З пологового будинку їх з донькою зустрічав відповідач, про що є спільне фото. Весною 2020р. на ім`я доньки відповідач склав заповіт, втім цей документ відповідач від неї сховав. З червня 2020р. відносини між ними погіршилися, вони вирішили розірвати стосунки, вона залишилася проживати в придбаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач винайняв собі житло. Вимагати залишити квартиру відповідач став ще з листопада 2022р., втім вона з дитиною залишила цю квартиру лише в травні 2023р., коли він відключив в квартирі е/постачання. Позивачка знає, що відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою, у нього у цьому шлюбі народилася дитина.

Отже, посилаючись на ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 21, 27, 36 СК України, позивачка просила суд встановити факт проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу - з вересня 2014р. до червня 2020р.

Представником відповідача - адвокатом Іваненковою Н.М. (діє на підставі ордеру від 03.09.2023р. - а.с. №55) в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив на позов (а.с. № 75-76), по тексту якого адвокат зазначала, що відповідач, на прохання позивачки, дозволив їй деякий час проживати у нього в квартирі, оскільки вона не ладила зі своєю матір`ю, втім вони проживали в різних кімнатах, спільного бюджету та побуту не мали. Представник відповідача також стверджувала, що сторони ні до вагітності, ні під час вагітності, ні після народження доньки не проживали однією родиною, не з,являлися разом на свята, на придбавали цінні речі, не запрошували до себе в гості друзів, не їздили разом на відпочинок. Спільна дитина у них появилася, оскільки одного разу ОСОБА_1 сказала відповідачу, що в неї є проблеми зі здоров,ям, які може виправити лише вагітність та народження дитини. Оскільки ОСОБА_2 також мав певні проблеми зі здоров,ям, які б могли привести до того, що у нього могло б не бути дітей взагалі, він погодився стати батьком, але одразу попередив, що сім,ї у них не буде і такі умови позивачку влаштували. Дитину відповідач, любить, допомагає матеріально, втім позивачка має розраховувати на допомогу, як мати спільної дитини, а не як дружина. У зв`язку з викладеним представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачка в порядку ст. 179 ЦПК України подала відповідь на відзив (а.с. №85-87 ), по тексту якої звертала увагу суду на те, що жити разом з відповідачем вони стали з вересня 2014р., спочатку жили в квартирі його батьків за адресою: АДРЕСА_2 . Проживали в цій квартирі вони з відповідачем в одній кімнаті, мали спільний побут. Проживати в різних кімнатах, вони і не могли, оскільки квартира була трикімнатною, в одній кімнаті жили мати та вітчим відповідача, в другій - його бабуся,а в третій - вони з ОСОБА_4 . У лютому 2015р. вони почали знімати кімнату в гуртожитку, там теж кімната була лише одна на двох. Також в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 вони з відповідачем проживали разом. Проживати в різних кімнатах вони стали, починаючи десь з 2017р. в новій орендованій двохкімнатній квартирі, проте вели спільне господарство, мали спільні витрати, їздили у спільні подорожі, ходили в гості до батьків, запрошували гостей до себе. Відносини погіршилися влітку 2020р. і вони з відповідачем вирішили проживати окремо, про цьому в квартирі на АДРЕСА_4 залишилася певний час проживати саме позивачка. Заперечення відповідача стосовно факту їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачка розцінює, як намагання уникнути розподілу квартири, яку вони придбали під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у 2019р.

В межах підготовчого провадження по справі сторони обмінялися заявами по суті (ст. 178-179 ЦПК України), також позивачкою були долучені письмові докази та заявлено клопотання про свідків (а.с. № 75-76, 79-80, 85-95).

Підготовче засідання у справі відповідно до вимог ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 20.02.2024р. (а.с. № 109).

В ході судового розгляду справи позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача - адвокат Іваненкова Н.М. в ході судового розгляду справи, а відповідач ОСОБА_2 в ході судового засідання 25.06.2024р., позовні вимоги не визнали.

В ході судового розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами у відповідності до ч.1 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивачку, відповідача, представника відповідачки - адвоката Іваненкову Н.М., допитавши свідків сторони позивачки - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , надавши оцінку змісту заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999р. №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_5 , яка придбана за договором купівлі продажу від 31.05.2019р. (а.с. № 81).

Варто зазначити, що судом при розгляді справи з метою можливого залучення третіх осіб, було зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З відповіді від 23.10.2023р. вбачається, що квартира АДРЕСА_5 не перебуває під забороною чи в іпотеці (а.с. № 81).

Позивачка стверджує, що проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу - з вересня 2014р. до червня 2020р.

Відповідач стверджує, що проживав з позивачкою з 2014р. на різних зйомних квартирах, з 2017р. почуття між ними зникли, між тим, вони ще проживали разом до вересня 2019р. на різних квартирах, втім як чужі люди. Квартира АДРЕСА_5 придбана ним 31.05.2019р. за рахунок власних коштів, позивачка до неї відношення немає.

У сторін по справі 28.04.2020р. народилася спільна донька ОСОБА_3 (а.с. № 12).

Своє батьківство по відношенню до дитини відповідач в суді не спростовував.

Суд зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено той факт, що сторони по справі з 12.12.2014р. до червня 2020р. проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

До такого висновку суд дійшов з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 80 ЦПК України визначено поняття достатності доказів, а саме достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності.

Так, свідок ОСОБА_5 (мати позивачки) дала наступні свідчення. ЇЇ донька ОСОБА_8 з ОСОБА_4 проживали разом з 2014р., вели спільне господарство, знімали декілька квартир. На момент народження 28.04.2020р. ОСОБА_19 її донька з ОСОБА_4 проживали ще разом за адресою: АДРЕСА_1 . Цю квартиру донька купила з ОСОБА_4 разом ще до народження доньки, точний період не пам'ятає. Вона, свідок, приїздила до них в гості в цю квартиру і до пологів і після. Також донька з ОСОБА_4 часто приїздили і до неї в гості у м. Кам`янське, гостювали вдень у неї в м-н ОСОБА_9 , а на ніч їхали в квартиру доньки на АДРЕСА_3 . Точних адрес та періодів, коли і де саме донька з відповідачем винаймали житло у м. Дніпрі, свідок не пам`ятає, оскільки там у них в гостях вона не була, гостювала лише в квартирі АДРЕСА_5 . Також свідок свідчила про те, що у період 2015-2016р.р. ОСОБА_10 з ОСОБА_4 разом відпочивали у м. Херсон, Генічеську, Карпатах. Свідок зазначала, що спірну квартиру ОСОБА_10 з ОСОБА_4 покупали разом, її донька також працювала художницею, втім не офіційно. Свідок підтвердила, що сторони харчувалися разом, вона також коли гостювала у них, то з ними їла, донька стала спати в окремій кімнаті з ОСОБА_11 тільки після її народження, оскільки не хотіла заважати відпочивати ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_6 (сусідка) дала свідчення про те, що вона пенсіонерка з 2015р., проживає з 1997р. за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_10 з ОСОБА_4 проживають на 2-му поверсі, а вона - в напівпідвальному приміщенні. В гостях свідок у них не була, втім часто бачила на вулиці. З ОСОБА_4 вона не розмовляла, про те, як його звуть, їй розповідала ОСОБА_10 . Бачила, як вони гуляли з дитиною в колясці, бачила разів 5, як до них приїздила в гості мама ОСОБА_18, бачила і ОСОБА_4 у дворі з чоловіком похилого віку (ймовірно, його батьком). Чому пара розірвала стосунки їй невідомо, втім вона пам`ятає, що у 2021р. ОСОБА_4 там вже не проживав, втім приїздив допомагати переносити якісь речі у підвал. ОСОБА_10 проживала в квартирі десь до осені 2023р.

А свідок ОСОБА_7 (роботодавець позивачки) дала свідчення про те, що вона знає ОСОБА_12 з 2017р., давала мастер-класи з малювання. ОСОБА_10 вміла малювати на чашках та футболках. Коли свідок познайомилася з ОСОБА_13 , то остання була у відносинах з ОСОБА_4 . Свідок була у них в гостях в квартирі по АДРЕСА_4 , привозила туди вагітній ОСОБА_18 роботу на дому (розмальовувати чашки). Свідок пам`ятає і те, що десь у 2017-2018р.р. вона передавала роботу для ОСОБА_18 саме через ОСОБА_4 , зустрічалася з ним на ж/м Перемога у м. Дніпрі біля приміщення Приватбанку. Свідок вважала, що ОСОБА_12 утримував ОСОБА_4 , бо вона сама заробляла не багато. Рік придбання квартири на АДРЕСА_4 вона не пам`ятає, втім свідчила про те, що ОСОБА_10 їй розповідала, що ОСОБА_4 працював в Приватбанку та брав там кредит на придбання цієї квартири. Причину, чому розірвали стосунки ОСОБА_10 і ОСОБА_4 , свідок не знає, коли вони розірвали стосунки, до доньці було біла одного року. Пам`ятає свідок і те, як ОСОБА_10 їй показувала свою фотосесію з ОСОБА_4 , то були дуже красиві чорно-білі фото, це було десь у 2017-2018р.р. Чи відпочивали разом ОСОБА_10 з ОСОБА_4 , чи ні, свідок не знає, взагалі їх разом вона не бачила (або з ОСОБА_13 зустрічалася, або бачилася з ОСОБА_4 ).

На фотокартках, які долучені позивачкою, як до позову, так і до відповіді на відзив, вбачається, що сторони підтримували відносини, які притаманні закоханим людям, в тому числі є і фото, які зроблені у побуті, зокрема і з дитиною (а.с. № 14-21, 88-93).

З інформації, яка знаходиться на флеш-накопичувачі (відео 1 та відео 3) вбачається, що в червні 2020р. сторони проживали разом в квартирі АДРЕСА_5 , є відео у побуті, на кухні, в кімнаті з дитиною, де сторони домовляються, як жити далі, раз вони прийняли рішення жити нарізно. Також відео 2 підтверджує спільній відпочинок сторін на річці влітку 2018-2019р.р. (а.с. № 94).

Отже, позивачка надає суду докази своїм твердженням у справі.

Тоді як, як відповідач та його представник, зі своєї сторони, як доказ у справі, пред`явили суду лише свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_14 , яке відбулося 12.12.2014р., а також свідоцтво про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_15 , яке відбулося 08.11.2022р. (а.с. № 156, 157).

Жодного іншого належного, допустимого та достатнього доказу тих обставин, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу лише з 2014р. до 2017р., а потім вже до літа 2020р. проживали на різних квартирах, втім як чужі люди, в різних кімнатах, а відповідач на прохання позивачки приїздив до неї лише в дні овуляції, щоби та завагітніла, відповідач (або його представник) суду не надали.

Отже же ці твердження відповідача суд не може покласти в основу рішення про відмову в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Стосовно особистих пояснень відповідача, якого було допитано в режимі ВКЗ 25.06.2024р., то суд зазначає, що ОСОБА_2 дав суду протирічиві пояснення щодо обставин справи.

Також, відповідач ухилився від прямої відповіді на запитання головуючого, чи складав він весною 2020р. на ім`я доньки ОСОБА_3 заповіт (як це стверджувала позивачка) чи ні, пояснюючи це таємницею складання заповіту. При цьому, ОСОБА_2 в цьому судовому засіданні повідомив, що саме нотаріус йому пояснила, що він може нікому не розповідати про заповіт, що це таємниця нотаріальної дії. З цих пояснень суд робить висновок, що у нотаріуса відповідач таки був, заповіт на ім`я якоїсь особи таки складав, втім не бажає це розповідати суду, бо цей факт є вагомим доказом факту проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період.

Варто зазначити, що представник відповідача по тексту відзиву на позов зазначала, що сторони ні до вагітності позивачки, ні під час вагітності, ні після народження доньки не проживали однією родиною, не з`являлися разом на свята, не придбавали цінні речі, не запрошували до себе в гості друзів, не їздили разом на відпочинок, а коли проживали в одній квартирі, то проживали в різних кімнатах.

До речі, в судовому засіданні 25.06.2024р. відповідач розповідав, що у 2014р., 2015р. та 2017р. з ОСОБА_13 їздив відпочивати, також завжди покупав для обох базові продукти.

Отже, навіть позиції відповідача та його представника не узгоджуються між собою.

Тоді, як відповідач в судовому засіданні 25.06.2024р. пояснював, що певний період часу почуття до позивачки у нього були. Так, з вересня до жовтня 2014р. вони проживала у його батьків за адресою: АДРЕСА_2 , також у батьків проживали і з грудня 2014р. до лютого 2015р., разом їздили на відпочинок в Карпати. З червня 2015р. до жовтня 2015р. він винаймав житло у Діївці у м. Дніпрі, а з жовтня 2015р. до березня 2016р. він винаймав житло на ж/масиві Західний у м. Дніпрі. І в Діївці і на ж/масиві ОСОБА_16 проживала з ним, в березні 2016р. вони знову приїхали проживати до батьків. З квітня 2016р. до жовтня 2016р. вони проживали у м. Кам`янському, а з жовтня 2016р. по жовтень 2018р. винаймали житло у м. Дніпрі, по АДРЕСА_7 . З листопада 2018р. до серпня 2019р. винаймали житло на ж/м Перемога у м. Дніпрі. Відповідач також свідчив, що травні 2019р. купив за власні кошти квартиру АДРЕСА_5 , втім вони з ОСОБА_13 продовжували проживати в квартирі на ж/м Перемога у м. Дніпрі до серпня 2019р., оскільки ця квартира була з самого початку проплачена до серпня 2019р. ОСОБА_10 завагітніла день в серпні-вересні 2019р., в серпні 2019р. вона вже одна переїхала жити адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач стверджував, що вони з ОСОБА_13 проживали в різних кімнатах, як чужі одне до одного люди.

Ці твердження суд оцінює критично, оскільки відповідач не довів суду, чому такий тривалий час він проживав на різних квартирах з чужою для нього жінкою, чому відповідач відпочивав з нею декілька разів. Як зазначено вище, ОСОБА_2 сам пояснював суду, що у 2014р., 2015р. та 2017р. він з ОСОБА_13 їздив відпочивати.

Не пояснив суду відповідач і те, чому наявна така велика кількість спільних фото, на яких зображені сторони по справі, як закохані чоловік та жінка, які багато часу проводять разом, в тому числі є фото, які зроблені в побуті, є і фото з пологового будинку, коли відповідач забирав з пологового будинку ОСОБА_12 з донькою (а.с. № 14-21, 88-94).

Так само, не є переконливими доводи відповідача про те, що він, починаючи з 2017р., на прохання самої позивачки, приїздив до неї у дні овуляції, щоб ОСОБА_1 змогла завагітніти, крім того, ця дитина була потрібна і йому самому через його хворобу.

Суд, ці твердження оцінює критично, оскільки після розриву стосунків між сторонами по справі, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 залишилася проживати саме позивачка, а відповідач знову винаймав собі житло. Крім того, відповідачем не надано суду жодного доказу будь якої хвороби у нього (яка б ставила під загрозу його репродуктивні функції), результатів будь-якого обстеження, висновку лікаря тощо, не заявлено і клопотання про витребування судом таких доказів.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що твердження відповідача стосовно того, що, починаючи з 2017р., на прохання самої позивачки, ОСОБА_2 приїздив до позивачки у дні овуляції, щоб ОСОБА_1 завагітніла, оскільки, як зазначено вище, у цей період сторони у справі проживали принаймні на двох зйомних квартирах, отже приїздити до позивачки у дні овуляції потреби не було.

Так само, суд оцінює критично ті пояснення відповідача, де він зазначав, що позивачка йому у період з грудня 2014р. до березня 2015р. розповідала про парня на ім`я ОСОБА_17 , який проживає в м. Києві, а в березні 2016р. позивачка їздила в м. Київ до цього парня, оскільки, як зазначалося вище, сторони у період з 2014р. до 2020р. багато разів змінювали разом зйомне житло та проживали в ньому також разом.

З цих самих причин суд відхиляє і ті пояснення відповідача, які стосуються того, що відповідач лише дозволяв позивачці жити з ним разом, оскільки вона скаржилася йому, що їй не має де жити.

Таким чином, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що шляхом дослідження письмових доказів у справі, інформації, яка знаходиться на флеш-накопичувачі, допиту свідків у справі було встановлено, що позивачкою при розгляді справи було підтверджено факт спільного проживання однією сім`єю в певний період часу.

Втім, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, а саме встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не з червня 2014р. до червня 2020р., а з 12 грудня 2014р. до червня 2020р.

До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено те, що відповідач до 12.12.2014р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 (а.с. №156), а положеннями ч. 1 ст. 74 СК України, як умова спільної сумісної власності на майно, є те, що жінка та чоловік повинні проживати однією сім`єю, не перебувати у шлюбі між собою, або в будь якому іншому шлюбі.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073 грн. 60коп., позов подано в 2023р., оскільки це мінімальний розмір судового збору за вимогами немайнового характеру (а.с. № 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 74 СК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 12 грудня 2014р. до червня 2020р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073 грн. 60коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.