Справа № 950/2252/23
Номер провадження 2/950/56/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

16 липня 2024 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представниці позивача ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , третьої особи - ОСОБА_4 , представниці третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки житлового будинку та частки земельної ділянки як об`єкту права спільної часткової власності, третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- виділити йому в натурі наступні приміщення житлового будинку, надвірні та господарські будівлі: приміщення житлового будинку літ. «А»: житлова кімната «1-5», площею 13,8 м2; житлова кімната «1-6», площею 30,8 м2, коридор «1-4», площею 4.7 м2; приміщення веранди літ. «а»: кухня «1-8», площею 11,5 м2; приміщення веранди літ. «а2»: веранда «II», площею 8,9 м2, господарські споруди: погріб «п/г», літня кухня літ. «Б», майстерня літ. «Д». ворота №1. (варіант поділу №1 показано синім кольором в додатку №1 висновку експертів - №1719/20 від 21.07.2023 року), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності.

- виділити йому в натурі 50/100 часток земельної ділянки площею 0,12 та, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) показано синім кольором відповідно до 1 варіанту поділу земельної ділянки додаток 3 арк. 1 висновку експертів № 1719/20 від 21.07.2023 року та 50/100 часток земельної ділянки площею 0,5867 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства показано синім кольором відповідно до 1 варіанту поділу земельної ділянки додаток 3 арк. 2 висновку експертів № 1719/20 від 21.07.2023 року, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності.

Вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що на підставі договору дарування житлового будинку та земельних ділянок № 2714 від 26.11.2015 він є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями, а також власником 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,5867 га, кадастровий номер :09:001:0503 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :09:001:1503 цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником зазначеного майна є відповідач.

Позивач має намір здійснити реконструкцію своєї частки житлового будинку, але для отримання відповідного дозволу на проведення будівництва він повинен надати органу ДАБІ нотаріально засвідчену заяву-згоду іншого співвласника на проведення таких робіт. На даний час він позбавлений можливості в позасудовому порядку вирішити дане питання, у зв`язку з тим, що між ним та відповідачем склалися неприязні відносини, виникають постійні сварки з питань спільної нерухомості, її виділу. Тому він змушений скористатись своїм правом на виділення своєї частки житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки в окремий об`єкт нерухомого майна відповідно до бажаного варіанту висновку експерта за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження №1719/20 від 21.07.2023. У зв`язку з виділом частки майна в натурі право спільної часткової власності на нього припинити.

В судовому засіданні позивач та його представниця позов підтримали повністю з мотивів, наведених в позовній заяві. Вважають, що право позивача у даному разі порушене, у зв`язку з чим належна йому частка нерухомого майна підлягає виділенню.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що при укладенні договору дарування житлового будинку та земельних ділянок № 2714 від 26.11.2015 були присутні всі сторони, а саме батько, мати, він та позивач. З умовами даного договору вони всі були згодні, зокрема, з тим, що батьки матимуть право безоплатно користуватися будинком для проживання до самої смерті. Таким чином, у разі виділу позивачеві частини спірного майна зазначене право ОСОБА_4 буде порушене, а тому відповідач вважає, що позов задоволений бути не може.

Третя особа проти позовних вимог також заперечила.

Її представниця розділяєть думку відповідача, оскільки вважає, що рішення про задоволення позову ОСОБА_1 буде суперечити укладеному договору дарування житлового будинку та земельних ділянок від 26.11.2015, у відповідності до якого ОСОБА_4 має право безоплатно та безстроково (до її смерті) користуватися житловим будинком відповідно до його цільового призначення. Право розпорядження нерухомим майном за даним договором виникне у позивача та відповідача лише після смерті ОСОБА_4 . Тому у позові просить відмовити.

Експерт ОСОБА_6 суду показав, що він проводив дослідження, про які вказано на першому листі висновку експерта. Хоче зазначити, що мається витяг це той документ, на підставі якого робиться висновок. На місце проведення експертизи він виїжджав особисто. При проведенні експертизи договір дарування йому ніхто не надавав. Вважає, що сервітути нотаріусом вказано помилково, так як вони бувають тільки на земельні ділянки. При проведенні дослідження на місці були присутні мати та брат позивача, які претензій ніяких не висловлювали. Він був допущений до усіх приміщень господарства.

Експерт ОСОБА_7 суду показав, що він виготовляв висновок від 21.07.2023. Проводилися комплексні будівельно-технічні та земельно-технічні дослідження. На місце проведення експертизи він не виїжджав, а проводив необхідні дослідження по документах. Договір дарування ним не досліджувався. Він є експертом з технічних питань і лише з технічної сторони вирішував варіанти розподілу. Сервітути повинні бути указані у витязі з державного земельного кадастру.

Заслухавши сторони, представницю позивача, третю особу та її представницю, експертів, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в ході судового розгляду та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, що ОСОБА_8 , який доводиться батьком сторін у справі та на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом помер, свого часу на праві власності належала садиба, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельними ділянками для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства.

Матір`ю сторін є дружина ОСОБА_8 ОСОБА_4 , третя особа у справі.

26.11.2015 між ОСОБА_8 з однієї сторони (даруватель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з іншої (обдаровані) був укладений договір дарування житлового будинку та земельних ділянок № 2714 (а.с. 9-10), посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 , відповідно до якого (п. 1.1 договору) даруватель безоплатно передав житловий будинок та земельні ділянки у приватну спільну часткову власність, по 1/2 частині, обдарованим, а обдаровані безоплатно прийняли у приватну спільну часткову власність, по 1/2 частині, як дарунок житловий будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорту на будинок та Довідки-характеристики на нерухоме майно, виданої 19 листопада 2015 року, за № НОМЕР_1 , на земельній ділянці площею 0,1200 га розташований житловий будинок «А», який має житлову прощу 62,3 кв.м., в тому числі розташовані надвірні забудови, а саме: погріб під частиною будівлі «п/г»; погріб під частиною будівлі «п/гі»; веранда «а»; тамбур «а1»; веранда «а2»; літня кухні «Б»; сарай «В»; літня кухня «В1»; гараж «В2»; сарай «Г; майстерня «Д»; сарай «Е»; ворота «№1»; огорожа «№2», що складає загальну площу 112,1 кв.м.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданого Управлінням Держземагенства у Сумській області, відчужувана земельна ділянка має характеристики: загальна площа ділянки 0,1200 га, кадастровий номер ділянки: :09:001:1503.

Цільове призначення земельної ділянки площею 0,1200 га: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданого Управлінням Держземагенства у Сумській області, відчужувана земельна ділянка має характеристики: загальна площа ділянки 0,5867 га, кадастровий номер ділянки: :09:001:0503.

Цільове призначення земельної ділянки площею 0,5867 га: для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, ОСОБА_1 так само як і його брат ОСОБА_3 набули у приватну спільну часткову власності вищевказане нерухоме майно, право на відповідні частки якого, по 1/2 частині за кожним, зареєстровано у встановленому законом порядку, що доводиться витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11, 12, 13).

Належні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чистки в натурі не виділені.

Сторона позивача зазначає, що на даний час між співвласниками виник спір, оскільки ОСОБА_1 має намір здійснити реконструкцію своєї частки житлового будинку, але для отримання відповідного дозволу на проведення будівництва він повинен надати органу ДАБІ нотаріально засвідчену заяву-згоду іншого співвласника, ОСОБА_3 , на проведення таких робіт, а оскільки між ними склалися неприязні відносини, виникають постійні сварки з питань спільної нерухомості, її виділу, він позбавлений можливості в позасудовому порядку вирішити дане питання.

Суд не погоджується з такими доводами позивача та його представника, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України).

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Таким чином, кожна із сторін має право на виділ у натурі частки із вищевказаного нерухомого майна, що є у їх спільній частковій власності.

Разом з цим, укладаючи договір дарування житлового будинку та земельних ділянок № 2714 від 26.11.2015, його сторони визначили та погодили умови встановлення та припинення особистого сервітуту та певних обмежень щодо права розпорядження обдарованих ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) набутим майном.

Так, відповідно до п. 4.1 договору дарування сторони досягли домовленості про встановлення сервітуту, який підлягає в особистому праві дарувателя, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безоплатно та безстроково (до їх смерті) користуватися житловим будинком відповідно до його цільового призначення.

За п. 4.2. Встановлений сервітут відчуженню не підлягає, (тільки з особистої згоди ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або його дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), не позбавляє права обдарованих, щодо якого він не встановлений, права володіння та користування дарунком.

Встановлений за цим договором сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу обдарованих за наявності обставин, які мають істотне значення, а також в інших випадках, встановлених законом та з особистої згоди (у письмові формі) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або його дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (п. 4.3).

За змістом п. 5.10 договору дарування № 2714 від 26.11.2015 р. право власності на жилий будинок та земельні ділянки виникає у обдарованих з моменту державної реєстрації, а також право розпорядження нерухомим майном виникає у обдарованих після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, сторони у справі хоча й набули право власності на зазначене нерухоме майно, але за ОСОБА_8 зберігалося та на даний час зберігається за ОСОБА_4 право безоплатного та безстрокового (до смерті) користування житловим будинком відповідно до його цільового призначення, що включає в себе й право довічного проживання в будинку. При цьому право користування чужим майном ОСОБА_4 має не якоюсь його окремою частиною, а усим майном в цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч. ч. 1, 2 ст. 403 ЦК України).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція № 55).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції № 55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Таким чином, при виділі в натурі будинку, надвірних будівель та земельних ділянок ОСОБА_4 втратить право користування майном, оскільки частка, яку просить виділити позивач, буде окремим об`єктом нерухомості як і частка, яка (у разі виділу) залишиться в іншого власника. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утвориться два самостійних, ізольованих об`єкта майна, що порушуватиме право особи, на користь якої установлено сервітут.

В судовому засіданні сторона позивача зазначала, що третя особа матиме можливість користуватися частиною будинку, яка залишиться після виділу ОСОБА_3 , але з такими доводами суд погодитися не може, оскільки вони суперечать умовам чинного договору дарування від 26.11.2015 та й сама ОСОБА_4 проти цього заперечує.

У даному випадку слід враховувати інтереси не тільки учасників правового режиму спільної власності, а й третьої особи, права якої забезпечені у передбачений законом спосіб та закріплені у відповідному правочині - договорі дарування житлового будинку та земельних ділянок № 2714 від 26.11.2015.

Обмеження таких прав є неприпустимим.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути виділена в натурі позивачу.

Протилежний висновок порушуватиме законні права третьої особи, ОСОБА_4 , не відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, таким, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Також слід відзначити, що згідно п. 4.3. договору дарування житлового будинку та земельних ділянок № 2714 від 26.11.2015 - встановлений за цим договором сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу обдарованих за наявності обставин, які мають істотне значення, а також в інших випадках, встановлених законом та з особистої згоди (у письмові формі) осіб, на користь яких установлено сервітут.

Відповідне правило установлено й в ст. 406 ЦК України, за яким сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Однак, ОСОБА_1 з такими вимогами до суду не звертався, а ОСОБА_4 своєї згоди на це не давала.

Крім цього, ухвалюючи рішення у даній справі, суд відзначає, що є недоведеною та обставина, що спір між сторонами виник внаслідок відмови ОСОБА_3 надати позивачеві свою згоду на проведення певних будівельних робіт (реконструкції частини житлового будинку), оскільки жодні докази з цього приводу суду представлено не було і матеріали справи їх не містять. Зокрема, позивачем не надано відмови органу ДАБІ у наданні йому дозволу на проведення реконструкції частини житлового будинку з тієї підстави, що позивачем не надано нотаріально засвідченої заяви-згоди іншого співвласника, ОСОБА_3 , на проведення таких робіт.

В той же час ст. ст. 12, 13 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин суд не знаходить вимоги позивача законними та доведеними, а тому доходе висновку про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 321, 355, 356, 358, 364, 367, 395, 401-403, 406 ЦК України, ст. ст. 76-80, 89, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.07.2024.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО