КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5526/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва (суддя Українець В.В.) від 22 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

у травні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2023 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 9 березня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною-інвалідом. 18 січня 2007 року шлюб між нею та відповідачем розірваний, дитина залишилась проживати з нею.

Позивачка посилалася на те, що під час їх подружнього життя відповідач придбав новий автомобіль, розпочав займатись підприємницькою діяльністю, придбавши обладнання та оргтехніку. Поділу майна при розірванні шлюбу не було, оскільки відповідач вчиняв щодо неї домашнє насильство, перестав купувати їжу, одяг, все необхідне для дітей купувала її мати, при цьому відповідач наносив тілесні ушкодження їх дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендації лікарів стосовно піклування про ОСОБА_3 відповідач не виконував.

Позивачка стверджувала, що відповідач звинувачував її в народженні неповноцінної дитини та вимагав припинити піклування про неї, вчиняючи психологічне насильство, забираючи декретні гроші та зловживаючи алкогольними напоями, а у 2017 році переїхав до Польщі, де продовжив займатись підприємницькою діяльністю, не піклуючись про дочку.

Позивачка посилалась на те, що ОСОБА_3 є студенткою приватного вищого навчального закладу «Європейський Університет», однак з 24 лютого 2022 року відповідач перестав займатись утриманням дитини, відвідувати її та цікавитись її життям.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 10 травня 2023 року та до закінчення навчального закладу - 30 червня 2025 року. Стягнуто з

ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60грн

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Позивачка зазначає, що суд не врахував ту обставину, що відповідач займається підприємницькою діяльністю на території Польщі, має сталий заробіток, медичне страхування, однак ухиляється від сплати аліментів, ігнорує її повідомлення, не надає інформації про свої доходи, рухоме та нерухоме майно, тощо, з метою невиконання зобов`язання по утриманню дитини ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Горбовий В.А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, зазначаючи, що дійсно з січня 2021 року ОСОБА_2 постійно проживає на території Польщі разом з сином ОСОБА_4 , шлюб з позивачкою він розірвав ще у 2007 році, відтак не зобов`язаний повідомляти її про місце свого проживання, наявність майна та факт зайняття підприємницькою діяльністю.

Представник відповідача зазначає, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , добровільно (за власною ініціативою) перераховуючи кошти в якості аліментів на утримання доньки на рахунок позивачки. При цьому разом з відповідачем проживає їх старший син - ОСОБА_4 , який має ІІ групу інвалідності з дитинства, навчається у вищому навчальному закладі на території Польщі та перебуває на його повному утриманні, позивачка участі в утриманні сина не приймає. Більше того, ОСОБА_4 щомісяця отримує державну соціальну допомогу, яку перераховує матері.

Крім цього, представник відповідача вважає, що позивачка умисно не вірно вказала адресу фактичного місця проживання відповідача та не зазначила його електронну адресу та засоби зв`язку, тому він не був належним чином повідомлений про розгляд справи та не міг скористатись своїми процесуальними правами.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, при цьому він не надав суду відомостей стосовно реєстрації місця свого проживання як на території України, так і на території Польщі, а також про свої доходи та майно.

Позивачка зазначає, що твердження відповідача, що їх син ОСОБА_4 перебуває на його утриманні не відповідає дійсності, оскільки останній має постійне місце роботи та отримує заробітну плату.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Горбовий В.А. просить рішення суду скасувати та ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення вийшов за межі позовних вимог, самостійно визначивши кінцевий термін стягнення аліментів - 30 червня 2025 року, тобто до закінчення ОСОБА_3 навчального закладу, що є порушенням норм процесуального права.

Представник відповідача стверджує, що ОСОБА_2 не ухиляється від утримання доньки, при цьому на даний момент він не отримує будь-яких доходів, що підтверджується його звітними податковими документами.

Також представник відповідача посилається на порушення судом першої інстанції правил підсудності, оскільки ОСОБА_2 має реєстрацію у Святошинському районі міста Києва та незалучення до участі у справі ОСОБА_3 , яка наразі є повнолітньою особою та може висловити власну думку стосовно необхідності та доцільності стягнення аліментів на її утримання.

Крім цього, представник відповідача посилається на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги

розглядаються без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 березня 2002 року по 18 січня 2007 року (с.с.4,8).

Мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.5, 123).

Сторони не заперечували, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК № 302895 від 8 червня 2022 року, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства (с.с.14).

Згідно студентського квитка, ОСОБА_3 з 1 вересня 2021 року є студенткою денної форми навчання юридичного факультету Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», термін навчання - до 30 червня 2025 року (с.с.15).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на дочку, яка продовжує навчання, однак, позивачка не надала доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме у заявленому розмірі.

При цьому суд першої інстанції, врахувавши майновий стан відповідача, прийшов до висновку про доцільність стягнення аліментів на ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дочки, сина, які продовжують навчання є одним із способів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статі 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є дочкою відповідача, на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, є особою з інвалідністю 2 групи, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що донька сторін потребує матеріальної допомоги та наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на період навчання дочки.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

Однак, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини усіх його доходів, позивачкою не надано доказів у підтвердження визначеного нею розміру аліментів.

Позивачка обмежилася наданням тільки копії студентського квитка про навчання її доньки в Приватному вищому навчальному закладу «Європейський університет».

Будь-яких доказів витрат, які вона несе на утримання дочки щомісячно, та розрахунку необхідних витрат, позивачкою надано не було.

Також позивачкою не надано документів, які б підтвердили розмір її доходу.

Доводи апеляційної скарги позивачки, що відповідач за своїм матеріальним становищем може надавати аліменти у розмірі 1/3 частини від своїх доходів, належними доказами не підтвердженні.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-80 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів не враховує обставин справи та наданих доказів у підтвердження позовних вимог, а відтак рішення суду підлягає зміні, а розмір аліментів зменшенню до 1/6 частини всіх видів доходу відповідача.

Частина 3 статті 367 ЦПК України визначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачка не обґрунтувала неможливість надання доказів суду першої інстанції, тому колегія суддів не приймає надані нею до апеляційного суду докази, які підтверджують навчання її дочки.

Посилання позивачки на те, що відповідач залишив дочку без матеріальної підтримки спростовуються наданими представником відповідача доказами про щомісячне перерахування відповідачем на картковий рахунок позивачки 2 100грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача, що на утриманні відповідача перебуває син сторін, який також навчається і потребує матеріальної допомоги, належними доказами не підтвердженні, оскільки додані до апеляційної скарги документи не містять перекладу на українську мову, а відтак не можуть враховуватися судом.

Також відповідачем не було надано доказів у підтвердження його матеріального стану та неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача на те, що суд самостійно визначив строк стягнення аліментів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки частиною 2 статті 199 СК України визначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання, а відтак суд першої інстанції правомірно визначив строк стягнення аліментів до закінчення ОСОБА_3 навчання - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не є виходом за межі позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не був обізнаний про судовий розгляд, так як не проживає на території України з 2021 року, не є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки судом першої інстанції розгляд справи проведено у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а право відповідача надати суду свої пояснення та подати докази були поновленні шляхом повідомлення його про апеляційний розгляд, прийняття його апеляційної скарги та надання можливості подати докази у підтвердження своїх заперечень.

Однак, відповідач своїм правом не скористався та не надав суду належні докази у підтвердження своїх заперечень.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача на порушення судом правил підсудності, оскільки відповідач має зареєстроване місце проживання у Святошинському районі міста Києва, а фактично проживає у Польщі, є необґрунтованими, оскількивідповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання позивача, яка зареєстрована у Солом`янському районі міста Києва, а відтак даний спір підсудний Солом`янському районному суду міста Києва.

Твердження представника відповідача, що суд повинен був залучити до участі у справі повнолітню ОСОБА_3 та впевнитися в її думці стосовно необхідності і доцільності стягнення аліментів на її користь, не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог, так як частина 3 статті 199 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Заперечень, що дочка сторін проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, відповідачем не заявлено, а відтак позивачка має правові підстави для пред`явлення даного позову.

Також відповідачем не надано доказів, що його дочка не потребує матеріальної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, проте не оцінив надані докази у підтвердження позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року в частині визначення розміру аліментів, які стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, зменшивши розмір аліментів з частини до 1/6 частини заробітку (доходу).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук