Справа № 729/1195/24
2/729/415/24 р.

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2024 р. Бобровицького районного суду Чернігівської області, ОСОБА_1 , вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Бобровицька міська рада Чернігівської області про виділення в натурі частини нерухомого майна та визнання права особистої приватної власності,

У С Т А Н О В И В :

До Бобровицького районного суду Чернігівської області надійшов позов ОСОБА_2 , в якому вона просить виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна у приватну власність належні їй 4/9 частини земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3, 4348 га., що становить 44, 44 % ідеальної частки земельної ділянки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2024, справа була передана на розгляд судді Кузюрі В.О.

Ухвалою від 15.07.2024 суддею Кузюрою В.О. був задоволений самовідвід, цивільну справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про передачу іншому судді.

Розпорядженням керівника апарату суду від 15.07.2024 було призначено повторний авторозподіл справи.

У зв`язку із перебуванням трьох суддів Бобровицького районного суду у відпустці, повторний автоматизований розподіл справи був неможливий, що підтверджується відповідним протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2024 та актом керівника апарату суду, секретаря суду та старшого судового розпорядника від 22.07.2024.

Вказана справа була передана на розгляд судді Бобровицького районного суду Чернігівської області Демченко Л.М. 22.07.2024 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями.

До відкриття провадження в справі через канцелярію суду від представниці позивачки ОСОБА_4 надійшла заява про відвід судді Демченко Л.М., яку вона обґрунтовує тим, що було порушено порядок визначення судді для розгляду справи. Також в своїй заяві представниця позивачки посилається на те, що суддя Демченко Л.М. невмотивовано виносила ухвалу про залишення позову ОСОБА_2 про виділення в натурі частини нерухомого майна у справі №729/2709/23 без руху.

Дослідивши матеріали справи, заяву, приходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 36, 37 ЦПК Українив становлено перелік підстав для відводу судді, що виключають участь судді в розгляді справи, зокрема, в тому числі, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України",заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід ураховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Тобто, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Заявлений представницею позивачки відвід не містить належних та підтверджених даних, які б викликали обґрунтовані сумніви в неупередженості судді Демченко Л.М. при розгляді справи і заінтересованості в результатах справи, що свідчили б про наявність підстав для відводу судді, з цих передумов. Заявлений відвід фактично зводиться до незгоди представниці позивачки ОСОБА_4 з процесуальними діями судді під час залишення її ідентичного позову без руху, що не є підставами для відводу судді в розумінні положень ст. ст.36,37 ЦПК України.

Таким чином, на даний час відсутні будь-які дані та докази, які б свідчили про особисту заінтересованість головуючого судді в результатах справи або викликали б обґрунтовані сумніви щодо неупередженості та необ`єктивності судді під час судового розгляду цієї справи .

У той же час, слід ураховувати те, що відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини «ДеКуббер проти Бельгії» (Заява № 9186/80) від 26 жовтня 1984 р., «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Якими суб`єктивними чинниками викликана така недовіра представниці позивачки до суду у цій справі однозначно установити неможливо, однак є дійсним та реальним факт такої недовіри. Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Ця недовіра породжує у представниці позивачки ОСОБА_4 . сумніви у неупередженості судді Демченко Л.М.

Однак, жодний факт, яким створюється, навіть підозра, у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

Сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та неупередженості судді в розгляді даної справи, а відтак, в майбутньому, стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

На необхідність заміни судді з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді вказує і Верховний суд, зазначаючи, що це сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади та вказуючи , що це дасть змогу забезпечити усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості суддів, а також, сприятиме підтримці до зростання довіри представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи "Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарії", а також "Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви") наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, не задоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Як наслідок, задля усунення можливих сумнівів щодо неупередженості судді Демченко Л.М. під час розгляду вказаної цивільної справи, які склалися у представниці позивачки у справі, а також, у сприянні підтримці до зростання довіри суспільства, представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів, тобто в цілому до судової влади, суд вважає за необхідне,відповідно до п. 5 ч. 1ст. 36 ЦПК України, задовольнити заявлений судді відвід саме з цієї передумови.

Така дія забезпечить та сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади, та гарантуванню права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.36,37,40,258,260,353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представниці позивачки, ОСОБА_4 про відвід судді Демченко Людмили Миколаївни у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Бобровицька міська рада Чернігівської області про виділення в натурі частини нерухомого майна та визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Бобровицька міська рада Чернігівської області про виділення в натурі частини нерухомого майна та визнання права особистої приватної власності передати для повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого складу суду у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М.Демченко