Номер провадження: 22-ц/813/6095/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Лозко Ю.П. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 березня 2013 року в розмірі 40324,20 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з оскаржуваним рішення суду, ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку звернулася з апеляційною скаргою, яку ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 червня 2024 року залишено без руху з підстав не сплати скаржницею судового збору.

15 липня 2024 року скаржниця звернулася до апеляційного суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовує тим, що вона перебуває під тимчасовим притулком більше ніж півтора року в республіці Словаччина без отримання будь-яких виплат та працевлаштування, скаржницю було зареєстровано в УВКБ ООН, як біженця для отримання підтримки. Крім того, за кордоном вона була визнана інвалідом із тяжкою хворобою, що відноситься до осіб з інвалідністю 2 групи в Україні.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, суд має встановити майновий стан сторони.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

Звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі "Креуз проти Польщі", від 19 червня 2001 року).

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору, апеляційний суд зазначає, що з документів, долучених скаржницею до клопотання убачається, що вона є біженцем з України, яка зареєстрована для отримання підтримки від УВКБ ООН від імені Міністерства праці, соціальних питань та сім`ї, її супроводжують дві особи, а саме чоловік та син. Ця інформація спростовує твердження скаржниці про те, що перебуваючи за кордоном, вона не отримує будь-яких виплат.

Зазначеного вище документа, наданого скаржницею, не достатньо для висновку визначити й визнати майновий стан скаржниці таким, щоб звільнити її від сплати судового збору. Скаржницею не надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження її реального майнового стану, зокрема про наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків у банківських установах, тощо, який перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Щодо наданого скаржницею листа у якому зазначено, що тяжкість стану її здоров`я становить від 40% до 59%, як підставу для звільнення від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів зазначає, що приналежність до зазначеної категорії осіб, які мають пільгу зі сплати судового збору, має підтверджуватися належними доказами, зокрема довідкою, виданою на підставі медико-соціальної експертизи. Отже, скаржницею не надано належних доказів, які підтверджували ту обставину, що стан її здоров`я у розумінні положень національного законодавсвтва є таким, що може слугувати підставою для звільнення її від сплати судового збору.

Тому у задоволенні клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору, з підстав наведених у апеляційній скарзі, необхідно відмовити.

Також апеляційний суд зауважує, що скаржницею нею не виконані вимоги

п.2 ч.4 ст. 356 ЦПК України, щодо надання доказів надсилання копії апеляційної скарги та копій доданих матеріалів АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст. 43 ЦПК України, про що було зазначено в ухвалі апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином апеляційний суд вважає необхідним продовжити

скаржниці строк для виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 25 червня 2024 року.

Керуючись ст.ст.127,185,356,357 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Продовжити ОСОБА_1 строк виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 25 червня 2024 року на десять днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити скаржникам, що якщо в зазначений строк недоліки апеляційної скарги не будуть виправлені, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький