ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м.Суми

Справа №592/9177/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/1003/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2024 року, в складі судді Князєва В.Б., ухвалене в м.Суми,

в с т а н о в и в:

21 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (нова назва АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до умов кредитного договору № SUH0AD40309414 від 28.05.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 44227 грн 68 коп. на строк до 27.05.2015 року та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 29.07.2015 року його заборгованість перед кредитором склала 86965 грн 57 коп., в тому числі: 26877 грн 24 коп. заборгованість за кредитом; 8782 грн 71 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1869 грн 87 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом; 45056 грн 44 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 грн штраф (фіксована частина), 4129 грн 31 коп. штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, з ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 28.05.2010 року, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед позивачем за виконання обов`язків боржника в повному обсязі.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 86965 грн 57 коп.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 86 965 грн 57 коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 1304 грн. 48 коп. повернення судового збору на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рівних долях з кожного, тобто по 652 грн 24 коп. з кожного.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2023 року скасовано заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року і призначено справу до розгляду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції у силу своїх повноважень не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам.

Зазначає, що встановлення неправильності розрахунку заборгованості, неточності нарахування заборгованості можливо лише за допомогою економічної експертизи, однак така не проводилася і клопотання про її проведення відповідач не подавав. Крім того, якщо суд першої інстанції не згоден із пред`явленою позивачем сумою заборгованості, суд мав скористатися доведеним розміром заборгованості за кредитним договором у справі №1806/9087/12, провадження №2/1806/2549/12.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бєломар К.О. з доводами позивача не погодилася, вважає рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги у сумі 5000 грн, докази на підтвердження яких будуть надані суду додатково.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору № SUH0AD40309414 від 28.05.2010 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 44227 грн 68 коп. на строк до 27.05.2015 року, та зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Станом на 29.07.2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком склала 86965 грн 57 коп., в тому числі: 26877 грн 24 коп. заборгованість за кредитом; 8782 грн 71 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1869 грн 87 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом; 45056 грн 44 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 грн штраф (фіксована частина), 4129 грн 31 коп. штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 28.05.2010 року, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед позивачем за виконання обов`язків боржника в повному обсязі.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2012 року (справа №1806/9087/12, провадження №2/1806/2549/12) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SUH0AD40309414 від 28.05.2010 в сумі 29930,48 грн вилучено у позичальника - ОСОБА_1 та передано ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль DAEWOO Nexia 1,5, 2008 р.в., тип ТЗ, легковий автомобіль, номерний знак НОМЕР_1 , як предмет застави та звернуто стягнення на предмет застави: шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з правом укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України.

Суд у зазначеному рішенні встановив, що ОСОБА_1 не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв`язку з чим станом на 14.06.2012 року має заборгованість у сумі 29930,48 грн, яка складається з: 24366,24 грн - заборгованість за кредитом, 3315,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 318,31 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 1413,35 грн - штраф (процентна складова).

21 вересня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за цим самим кредитним договором.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 86965 грн 57 коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 1304 грн. 48 коп. повернення судового збору на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рівних долях з кожного, тобто по 652 грн 24 коп. з кожного.

З відкритої інформації з АСВП судом встановлено, що Ковпаківським ВДВС у м. Суми СХ МРУМЮ завершено виконання за виконавчим провадженням АСВП: 51022561, дата відкриття: 11.05.2016 про стягнення з боржника за кредитним договором ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 86965,57 грн.

Вказане виконавче провадження завершено з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2023 року скасовано зазначене заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2016 року і призначено справу до розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №SUH0AD40309414 від 28.05.2010 року задоволено за рахунок предмету застави в повному обсязі, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати по реєстрації та утриманню предмету застави, а також витрати, понесені у зв`язку із пред`явленням вимоги. Суд вважав, що позивач звернувся для подвійного стягнення грошових коштів за вказаним договором, в порушення принципу, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, як цього вимагають загальні положення ЦК України, оскільки, позивачем не надано доказів того, що внаслідок звернення стягнення на предмет застави у кредитора залишилася непогашена заборгованість за основним зобов`язанням.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2012 року про звернення стягнення на предмет застави не було виконано, погашення вимог кредитора за рахунок застави не відбулося, відсутні докази виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Отже, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), Велика Палата дійшла висновку про те, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважала, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов передчасного висновку, що оскільки за заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми 2012 року справа №1806/9087/12, провадження №2/1806/2549/12 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вже звернено стягнення на предмет застави, тому стягнення кредитної заборгованості за цим позовом призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу який би давав зробити висновок, що відбулася реалізація заставного майна чи здійснено погашення заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач не надав альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, не заявляв клопотання про призначення економічної експертизи, не надав жодного платіжного документу, який би підтвердив погашення боргу за договором, тому колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Зобов`язання позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору, були додатково, окрім застави рухомого майна, забезпеченні шляхом укладання з ПАТ КБ «Приватбанк» договору поруки з ОСОБА_2 від 28.05.2010 №SUH0AD40309414 (а.с.16).

Підстави припинення поруки передбачені положеннями ст.559 ЦК України, а також умовами договору поруки.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бєломар К.О. про те, що порука припинилася у зв`язку з недотриманням банком строку звернення до суду з вимогами до поручителя не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.12 вищевказаного договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до кредитного договору № SUH0AD40309414 від 28.05.2010 року кредит був наданий відповідачу ОСОБА_1 до 27.05.2015 р.

Зі змісту заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2012 року (справа №1806/9087/12, провадження №2/1806/2549/12), вбачається, що 14 червня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в судовому порядку про дострокове стягнення кредиту з ОСОБА_1 . Отже, з 14 червня 2012 року почався перебіг 5 річного строку звернення до суду з вимогою до поручителя, який мав сплинути 14 червня 2017 року, проте позов банком був пред`явлений 21 вересня 2015 року, тому колегія суддів вважає, що порука не припинена і відповідач ОСОБА_2 також має нести відповідальність за невиконання зобов`язання боржником.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» 86965 грн 57 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дольовому порядку.

Враховуючи те, що справа є малозначною, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч.1 ст. 374, п.п. 1- 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 86965 грн 57 коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в дольовому порядку 1304 грн 48 коп. компенсації судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1956 грн 72 коп. судового збору за перегляд справи апеляційним судом, тобто по 1630 грн 60 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов