ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Олійник Владислав Миколайович, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна Сергія Погосовича, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, Новомосковського міського голови Рєзніка Сергія Олександровича, Новомосковського міського голови Рєзніка Сергія Олександровича, третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, що була уточнена та викладена у новій редакції 22 січня 2024 року, пред`явленою до виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна С.П., Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, Новомосковського міського голови Рєзніка С.О., третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна С.П. від 13.11.2023 № 701-к «Про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України»;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська;

- стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська 21548,24 грн. середнього заробітку за вимушений прогул з 21.11.2023 по 10.01.2024 рр., і за кожен робочий день 468,44 грн. з 11.01.2024 р. по день поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона працювала на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська на підставі розпоряджень Новомосковського міського голови № 706-к від 06.12.2018 року про призначення на посаду з випробувальним терміном, та № 141-к від 11.03.2019 року про призначення на посаду.

В перший робочий день, після тимчасової втрати працездатності (27 листопада 2023 року), позивач дізналась, що розпорядженням виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна С.П., від 13.11.2023 року № 701-к вона була звільнена з займаної посади директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. День звільнення - наступний день після закінчення тимчасової непрацездатності, тобто 27 листопада 2023 року. Мотивування звільнення, наведене у спірному розпорядженні відповідача «у зв`язку із вчиненням одноразового грубого порушення».

Дане розпорядження ОСОБА_1 вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із тим, що з його змісту та наведених виконуючим обов`язки Новомосковського міського голови ОСОБА_2 висновків неможливо встановити, що саме останній вважає одноразовим грубим порушенням. Вказаний у розпорядженні перелік порушень сам по собі спростовує висновки виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови ОСОБА_2 про одноразовість, що є визначальною ознакою для застосування п. 1 ст. 41 КЗпП України. Таким чином лише сам по собі зміст спірного розпорядження суперечить положенням п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач стверджує, що жодних порушень, в тому числі тих, що наведені в спірному розпорядженні, вона не вчиняла.

Вважає, що після обрання нового міського голови на неї почався постійний тиск, з метою добровільного звільнення з посади, декілька разів міським головою висловлювались погрози, що він не бачить ОСОБА_1 на займаній посаді, і краще звільнитись добровільно. Після надання категоричної відмови звільнятись за власним бажанням міським головою почали вживатись дії на реалізацію наміру звільнити позивача, які не припинялись до звільнення.

Так, Новомосковський міський голова 22.06.2021 року вже одного разу незаконно звільнив позивача, вона оскаржила своє звільнення, яке скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у справі № 183/5039/21, якою також була поновлена на роботі на займаній посаді.

Після поновлення позивача судом на посаді, тиск з боку міського голови збільшився, позивачу направлялись постійні безпідставні запити, вимоги, перевірки тощо.

Черговим заходом такого тиску і незаконного впливу на позивача виявилась перевірка органу Держпраці, яка відбувалась 17.08.2023 року всупереч закону за активної фізичної участі працівників Новомосковської міської ради.

Мотивація спірного розпорядження повністю ґрунтується на діях і висновках не відповідача, як керівника органу місцевого самоврядування, а іншого органу державної влади - Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці.

Результати перевірки Держпраці, про які згадується у спірному розпорядженні, можуть бути підставою для наслідків, передбачених законом. За результати такої перевірки саме органи Держпраці мають, в тому числі, застосовувати передбачену законом відповідальність. Територіальний центр має право оскаржувати результати перевірки органу Держпраці, для чого існує окремий порядок.

Результати повірки органу Держпраці не можуть використовуватись іншими органами і посадовими особами для притягнення до персональної відповідальності позивача, оскільки така можливість свідчитиме про подвійну відповідальність за одне порушення всупереч статті 61 Конституції України.

Більш того, в даному випадку згадана перевірка Держпраці вже використана як підстава для дисциплінарної відповідальності позивача - догани, окремо оголошеної розпорядженням виконуючого обов`язки новомосковського міського голови ОСОБА_2 від 29.09.2023 року № 601-к про зобов`язання оголосити догану ОСОБА_1 .. Вказане розпорядження оскаржується в судовому порядку у справі № 183/12187/23, у справі відкрито провадження судом.

Таким чином, перевірка Держпраці якнайменш двічі використана як підстава для двох різних видів персональної відповідальності позивача, що прямо порушує статтю 61 Конституції України.

Крім інших обставин незаконності спірного розпорядження позивач також посилається не те, що воно прийняте з порушенням місячного строку притягнення до відповідальності.

Виконуючий обов`язки Новомосковського міського голови ОСОБА_2 був обізнаний з проведеною органом Держпраці перевіркою та її результатами. Про це свідчить, в тому числі, оскаржене в іншій справі № 183/12187/23 розпорядження від 29.09.2023 року № 601-к про зобов`язання оголосити догану ОСОБА_1 , лист Держпраці на Новомосковського міського голову від 05.09.2023 року, пояснення позивача в.о. міського голови № 3653/0/1-23 від 26.09.2023 року.

Позивач не отримувала жодних письмових повідомлень про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

У зв`язку із незаконним, на думку позивача, її звільненням, остання, в силу ч.2 ст. 235 КЗпП вважає, що їй належить виплатити середній заробіток за прострочення виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку при звільненні, що обчислений на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Зазначає, що робочих днів за період з 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2023 року - 27 згідно довідки роботодавця (у зв`язку з відпусткою у вересні 2023 року). Згідно довідки про доходи позивачу нараховано за вересень-жовтень 2023 року 12648,01 грн. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється з дня, наступного за днем звільнення 21.11.2023 р. по день підписання цього позову 22.01.2024 р.. Робочих днів за період з 21.11.2023 по 22.01.2024 - 46. Таким чином розмір середнього заробітку, за підрахунками позивача, за період вимушеного прогулу становить:

- 12648,01 : 27 = 468,44 грн. (в день);

- 468,44 * 46 = 21548,24 грн. (за період з 21.11.2023 р. по 22.01.2024 р.)

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушення норм чинного трудового законодавства. Визначені відповідачем підстави для звільнення ОСОБА_1 можуть розцінюватись як одноразове грубе порушення нею трудових обов`язків, що підпадають під п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а, відтак, можуть бути підставою для звільнення керівника територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська за цією нормою закону.

Доводи позивача про те, що сам по собі факт невиконання припису не може бути поставлений у вину керівникові установи, оскільки такий припис не має жодного встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 при нарахуванні премій працівникам установи та негативними наслідками, які з певною ймовірністю могли настати, суд вважав необґрунтованими.

При цьому судом першої інстанції встановлено факт порушення відповідачем трудової дисципліни, яке виразилось у невиконанні покладених на неї трудових обов`язків. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення суд вважав правомірним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Натомість, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 вчинила одноразове грубе порушення трудової дисципліни, яке могло призвести до збитків та спричинення шкоди авторитету органу місцевого самоврядування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 13 березня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій оскаржує рішення суду в цілому, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що зміст оскаржуваного розпорядження суперечить положенням п.1 ст. 41 КЗпП, адже розпорядження не містить жодного одноразового порушення трудових обов`язків та відповідачі не довели наявність усіх складових дисциплінарного проступку. Також судом не враховано її звільнення з порушенням встановлених строків, враховуючи перебування її на лікарняному. Суд першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що порушувались права працівників та що потягло тяжкі наслідки, що виключає також і зв`язок з листом Держпраці від 30.08.2023.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що з боку відповідачів на позивача здійснювався тиск та таке незаконне звільнення не є першим, а попереднє її звільнення визнано постановою суду незаконним та її поновлено на роботі, внаслідок чого знову була перевірка вже після поновлення її на роботі, що, на думку апелянта, є заходом впливу на позивача з боку відповідача.

Відповідач в.о.міського голови ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 розпорядженням міського голови № 706-к від 06.12.2018 року призначено на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська з випробувальним терміном три місяці (а.с. 13).

11 березня 2019 року розпорядженням міського голови № 141-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, як таку, що пройшла випробувальний термін (а.с. 14).

У відповідності до мотивувальної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, розпорядженням № 405-к від 22 червня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 останню було звільнено, однак, за оскарженням ОСОБА_1 зазначеного розпорядження міського голови в судовому порядку, цією ж постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та:

- визнано незаконним та скасовано з посади Директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ»;

- поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді Директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ;

- стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 липня 2021 року по 17 листопада 2022 року у розмірі 366316 гривень 80 копійок (а.с. 15-26).

У своєму листі № 68 від 07 квітня 2023 року до Заступника начальника Південно-Східного Міжрегіонального управління державної служби з питань праці Решетняк Т.Ю. надала пояснення щодо преміювання працівників та зазначила, що розмір премій співробітників вважає обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, та жодним чином не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб (а.с. 39-40).

26 вересня 2023 року Директором територіального центру соціального обслуговування Решетняк Т.Ю. були надані пояснення, щодо факту невиплати працівнику заробітної плати на умовах визначених трудовим договором (а.с. 55).

Розпорядженням Новомосковського міського голови № 601-к від 29 вересня 2023 року, директору Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ Решетняк Т.Ю. оголошено догану, з підстав викладених у листі Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, а саме за нарахування премій, що не відповідає вимогам пункту 8 розділу 3 «Оплата праці» Колективного договору, пунктів 3.2. та 3.8. Положення про преміювання, частини четвертої статті 97 КЗпП України (а.с. 37-38).

29 вересня 2023 року Новомосковському міському голові ОСОБА_3 надійшло колективне звернення робітників територіального центру, яким виражено недовіру директору Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ Решетняк Т.Ю., вказане звернення засвідчене 41 підписом (а.с. 107-108).

Розпорядженням Новомосковського міського голови № 690-к від 06 листопада 2023 року ОСОБА_1 зобов`язано надати письмові пояснення в.о. міського голови до 10:00 годин 07 листопада 2023 року з приводу фактів, вказаних в листі Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 03 листопада 2023 року №ПС/3.1/22788-23 (а.с. 93).

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до в.о. міського голови ОСОБА_2 з проханням надати додатковий час до 10 листопада 2023 року для виконання розпорядження та ретельної підготовки для надання письмових пояснень, у зв`язку із великим навантаженням на роботі (а.с. 97).

Розпорядженням Новомосковського міського голови № 696-к від 08 листопада 2023 року, оголошено догану директору територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська Решетняк Т.Ю. (а.с. 96).

08 листопада 2023 року колективом територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська надано пояснення з приводу колективного звільнення сорока чотирьох працівників, підставою якого стало невиконання директором ОСОБА_1 припису № ПС/ДН/27798/0270/П від 30 серпня 2023 року, а саме: систематичне порушення директором трудових прав на оплату праці, визначену трудовим і колективним договорами, всіх працівників Територіального центру (а.с. 109).

09 листопада 2023 року розпорядженням в.о. Новомосковського міського голови № 697-к, прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Територіального центру соціального обслуговування з 10 листопада 2023 року на підставі п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України з підстав одноразового грубого порушення, що виражене у невиконанні припису Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю (а.с. 98-99).

09 листопада 2023 року в.о. міського голови ОСОБА_2 доручено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 витребувати пояснення від директора територіального центру соціального обслуговування Решетняк Т.Ю. з приводу невиконання припису про усунення порушень законодавства про працю від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П, складений Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці (а.с. 105).

Зі змісту Акту № 12/23 від 09 листопада 2023 року, встановлено, що Директор територіального центру соціального обслуговування Решетняк Т.Ю. повідомила комісії, що взагалі не збирається писати пояснення з приводу невиконання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П, будь-якого числа (а.с. 106).

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 через мобільний додаток «Вайбер» повідомила начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Новомосковської міської ради, що вона перебуває на лікарняному (а.с. 112, 113).

Відповідно до розпорядження в.о. Новомосковського міського голови № 701-к від 13 листопада 2023 року, ОСОБА_1 належить звільнити з посади директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ з наступного дня після закінчення тимчасової втрати працездатності на підставі п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України з підстав одноразового грубого порушення, що виражене у невиконанні припису Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю (а.с. 57-58).

Того ж дня копію даного розпорядження завірено та відправлено на адресу ОСОБА_1 (а.с. 116).

27 листопада 2023 року після виходу з лікарняного ОСОБА_1 стала до роботи та знаходилась на робочому місці з 08:00 до 17:00 (а.с. 120).

Розпорядженням Новомосковського міського голови № 748-к від 28 листопада 2023 року, визначено календарну дату звільнення директора територіального центру соціального обслуговування Решетняк Т.Ю. 27 листопада 2023 року (а.с. 112).

Розпорядженням Новомосковського міського голови № 747-к від 28 листопада 2023 року покладено виконання обов`язків директора територіального центру соціального обслуговування на заступника директора зазначеного закладу ОСОБА_7 (а.с. 119).

Із довідки про заробітну плату № 193 від 06 грудня 2023 року встановлено, що середня заробітна плата ОСОБА_1 на посаді директора у період часу з червня 2023 року по листопад 2023 року становить 16520,02 грн (а.с. 59).

03 січня 2024 року у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 , проведено остаточний розрахунок та нараховано на користь останньої 19710,64 грн, з яких:

- 19246,29 грн - компенсація за дні не використаної відпустки;

- 422,14 грн - заробітна плата;

- 42,21 грн - надбавка за вислугу років;

- утримано 3843,58 грн, у т.ч. ПДФО 3547,92 грн, військовий збір 295,66 грн.

Таким чином, на особисту банківську картку ОСОБА_1 згідно платіжної інструкції № 291 від 30 листопада 2023 року було перераховано 15867,06 грн (а.с. 72).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що п.2.1 Посадової інструкції директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська передбачено, що директор здійснює керівництво територіальним центром, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, сприяє створенню належних умов праці в територіальному центрі (а.с. 32).

Оспорюване позивачем розпорядження № 701-к від 13 листопада 2023 року містить посилання на те, що керівник Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська ОСОБА_1 не виконала припис Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю, що суд першої інстанції вважав таким, що не відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V.

Невиконання припису Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю не оспорювалося позивачкою. Остання протягом судового розгляду не погоджувалася з висновками перевірки Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, викладеними у приписі Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П та наполягала на тому, що за нею, як за керівником, залишається переважне право на зменшення або збільшення розміру премій Територіального центру. Через ліквідацію Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська Решетняк Т.Ю. не змогла оскаржити цей припис.

Також суд першої інстанції, зазначив, що 03 листопада 2023 року Південно-Східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці направило на адресу Новомосковського міського голови повідомлення про невиконання керівником Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська припису № ПС/ДН/27798/0270/П, що може призвести до застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання, згідно з законом, та нецільового використання бюджетних коштів (а.с. 94).

Суд вважав встановленим, що невиконання цього ж припису стало підставою для колективного звернення працівників Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська до міського голови з повідомленням про їх звільнення через порушення ОСОБА_1 умов колективного договору (а.с. 109). При застосуванні дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 було враховано ступінь тяжкості вчиненого нею проступку та заподіяної шкоди, що передбачено статтею 149 КЗпП України, яка могла настати, як у виді штрафних санкцій, які повинен понести місцевий бюджет, так і у формі масового звільнення працівників Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська, які здійснювали догляд за соціально незахищеною групою населення відповідної територіальної громади.

Однак, внаслідок невиконання позивачем припису Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці у встановленні строки, Новомосковський міський голова був позбавлений можливості отримати інформацію про реальний стан у сфері оплати праці працівників Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська та результати бездіяльності керівника, зокрема щодо усунення виявлених недоліків.

Таким чином, на час застосування дисциплінарного стягнення до позивача, в.о. Новомосковського міського голови були встановлені факти недотримання законодавства про оплату праці, яке могло потягнути до цілого ряду негативних наслідків, зокрема нарахування штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції суд вважав доведеним, що невиконання ОСОБА_1 припису Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці у встановленні строки є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, яке могло завдати істотної шкоди інтересам Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська, засновником якого є Новомосковська міська рада, як бюджетна установа, і як наслідок, призвести до завдання шкоди авторитету відповідного органу місцевого самоврядування та підриву довіри до представників влади, в цілому, що є підставою для застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, а при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушення норм чинного трудового законодавства.

Судом першої інстанції встановлено факт порушення позивачем трудової дисципліни, яке виразилось у невиконанні покладених на неї трудових обов`язків. Посилання позивача на несвоєчасність застосування відповідачем дисциплінарного стягнення у виді догани є необґрунтованим, оскільки про невиконання припису та можливість застосування штрафних санкцій міський голова дізнався 03 листопада 2023 року та вжив усіх передбачених заходів для відібрання пояснень від ОСОБА_1 . З цих підстав прийняв рішення про її звільнення, з підстав, передбачених п.1 ст. 41 КЗпП України, після її повернення до виконання трудових обов`язків після закінчення листа тимчасової втрати працездатності.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, при цьому частково приймає доводи позивача ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, досліджуючи питання щодо підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не дослідив припис Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року № ПС/ДН/27798/0270/П. Вказаний документ був наданий на вимогу суду лише при розгляді апеляційної скарги, що є одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , з яким погоджується колегія суддів.

Також не було надано належної правової оцінки і розпорядженню про звільнення позивача, яке є предметом спору, про що також наголошує ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі.

Так, колегією суддів встановлено, що розпорядженням №701-к від 13 листопада 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади Директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, де підставою для звільнення зазначено невиконання припису Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 30 серпня 2023 року №ПС/ДН/27798/0270/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю, що не відповідає вимогам ст. 7 ЗУ Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05 квітня 2007 року №877-V, де визначено, що припис обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Також в оскаржуваному розпорядженні в.о. міського голови ОСОБА_2 керувався ЗУ Про місцеве самоврядування, розпорядженням міського голови від 27 жовтня 2023 року №667-К Про відрядження та покладання обов`язків міського голови, п.1 ст. 41 КЗпП України, взяв до уваги лист Південно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про вжиття заходів від 03 листопада 2023 року №ПС/3.1/227888-23, лист Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська від 29 вересня 2023 року №329, розпорядження міського голови №601-К від 29 вересня 2023 року, лист Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська від 29 вересня 2023 року №329, службову записку ОСОБА_1 від 07 листопада 2023 ркоу №386, доручення в.о.міського голови про витребування пояснень від 09 листопада 2023 року №231/0/4-23, Акт комісії від 09 листопада 2023 року про ненадання пояснень ОСОБА_1 , Колективне звернення від 29 вересня 2023 року №КО-2861, заяву від 08 листопада 2023 року №КО-3128.

Саме за наявності всіх перелічених документів в.о. міського голови ОСОБА_2 дійшов висновку про наявність вчинення Директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська Решетняк Т.Ю. одноразового грубого порушення, що передбачає звільнення посадової особи в силу п.1 ст. 41 КЗпП України.

Колегія суддів, приймаючи доводи апелянта в цій частині, з якими погоджується, наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

В постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 505/1452/19 вказано, що за своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке може бути зафіксоване і в інших актах.

Так, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Грубість порушення трудових обов`язків визначається характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18) та у постанові від 02 лютого 2023 року у справі №505/1452/19 (провадження №61-7382св22).

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне "керування" роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21).

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення саме керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 686/29270/19 (провадження № 61-1964св21).

Колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку змісту оскаржуваного розпорядження, яким звільнено ОСОБА_1 із займаної посади, з визначенням відповідності такого розпорядження вимогам положень ст. 41 КЗпП Укаїни.

Натомість колегія суддів наголошує, що оскаржуване розпорядження таким вимогам не відповідає, оскільки має цілу низку (систему) порушень, що було покладено в основу звільнення позивача та має характер тривалості порушення, а не ознаку одноразовості, що виключає можливість застосування до керівника органу п.1 ст. 41 КЗпП України, як підставу для звільнення.

Разом з цим, колегія суддів, приймаючи доводи ОСОБА_1 щодо відсутності негативних наслідків, які настали внаслідок такого порушення, зазначає, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не перевірено настання тяжких або незворотних наслідків, які є у причинно-наслідковому зв`язку із вчинення порушення ОСОБА_1 , а колективне звернення працівників без доведеності їх звільнення не може слугувати належним доказом таких відповідних наслідків.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що розпорядження №701-к від 13 листопада 2023 року не відповідає вимогам положень п.1 ст. 41 КЗпП, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 належить поновити на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, враховуючи, що зазначена установа існує, як юридична особа, хоча і знаходиться у стані припинення з 13 грудня 2023 року, що узгоджується з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданими відповіддю №692902 від 16 липня 2024 року на запит суду.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №342/459/21 чітко визначено, що існування як юридичної особи, хоча і у стані припинення, без застережень щодо правонаступництва та без запису про припинення у ЄДР такої юридичної особи, передбачає поновлення працівника саме на посаді такої юридичної особи, де і перебував працівник.

В даному випадку ОСОБА_1 займала посаду директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, тому і поновленню вона підлягає на роботі саме у Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що зі скасуванням розпорядження відповідача про звільнення позивача та поновленням останньої на посаді, настають наслідки застосування положень ст. 235 КЗпП, тобто стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно ч.1.2 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

КЦС ВС також зауважив, що вимушений прогул відбувається виключно з вини роботодавця, який незаконно звільнив працівника. Тому за цей час працівник має безумовне право отримати заробітну плату, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Постанова КЦС ВС від 03 серпня 2023 року у справі № 683/1256/22 (провадження № 61-4759св23).

Колегія суддів відзначає, що період, за який належить проводити стягнення середнього заробітку, починається з 27 листопада 2023 року, як дати звільнення позивача, у відповідності до Розпорядження №748-К від 28 листопада 2023 року Про визначення календарної дати звільнення директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ (а.с.122 Том І), по 17 липня 2024 року, тобто по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі, що становить 168 робочих днів, а вимоги позивача про початок такого періоду стягнення з 21 листопада 2023 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому колегією суддів не приймаються.

Разом з цим, колегія суддів виходить у своєму розрахунку з відомостей довідок:

- про заробітну плату ОСОБА_1 №202/4 від 06 грудня 2023 року, якою зазначено, що у вересні 2023 року вона відпрацювала 5 днів, у жовтні 2023 року 22 дні, тобто за 2 місяці, які передують місяцю звільнення (а.с.171 Том І0),

- про заробітну плату ОСОБА_1 №193 від 06 грудня 2023 року, якою зазначено її заробітну плату за вересень, жовтень 2023 року у загальному розмірі 12648,01 грн

Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року № 100.

До розрахункового періоду включаються два місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Виходячи з наданих відомостей про відпрацьовані ОСОБА_1 робочих днів у вересні та жовтні 2023 року, та із заробітної її плати за ці місяці, колегія суддів вважає, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, які передували місяцю звільнення, становить 936,89 грн, а період, за який належить нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, починається з 27 листопада 2023 року та по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , яким є 17 липня 2024 року, тому сума середнього заробітку становить 157 397,52 грн, яку і належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не може прийняти доводи апелянта про те, що її середньоденна заробітна плата становить 468,44 грн, оскільки розрахунок нею зроблений невірно та не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року № 100.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином відповідність оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача вимогам положень ст. 41 КЗпП України, його правомірності, а, відтак, і наявності підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вимогами ст. 235 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року постановлено з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати незаконним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна С.П. від 13 листопада 2023 року №701-к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за п.1 ст.41 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, ; стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2023 року по день ухвалення рішення суду, 17 липня 2024 року, у розмірі 157 397,52 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у зв`язку із недоведеністю.

На підставі ч.8 ст. 235 КЗпП України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, належить з відповідача стягнути на користь позивача сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1073,60 грн, за подання апеляційної скарги 1289 грн, а в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу відмовити, оскільки не надано стороною позивача підтвердження виконання робіт адвокатом, часу та переліку таких робіт, що, в силу ст. 133-137 ЦПК України, надало б можливість перевірити реальність та доведеність таких витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Олійник Владислав Миколайович задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна Сергія Погосовича, Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, Новомосковського міського голови Рєзніка Сергія Олександровича, Новомосковського міського голови Рєзніка Сергія Олександровича, третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна Сергія Погосовича від 13 листопада 2023 року №701-к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за п.1 ст.41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, .

Стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2023 року по день ухвалення рішення суду 17 липня 2024 року у розмірі 157 397,52 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконуючого обов`язки Новомосковського міського голови Адамяна Сергія Погосовича на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., за подання апеляційної скарги 1289 грн.

У задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна