РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/2659/24

Номер провадження 2-о/712/103/24

23 липня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі

головуючого-судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Ганджа В.І.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Дон В.О.

представника заінтересованої особи Чумак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, виконавчий комітет Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2024 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України (13 листопада 1991 року).

Заяву обґрунтував наступним. Зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в місті Сміла, Черкаської області, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 13 червня 2003 року, актовий запис № 642. Батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за національністю українці та громадяни України, батько проживає в м. Сміла. Заявник проживав з батьками, з першого по сьомий клас навчався в школі № 17 м. Черкаси. В 1973 році переїхали на територію Вірменії у місто Єреван де заявник закінчив середню школу. В 1978 році вступив до Київського інституту інженерів цивільної авіації, який закінчив у 1988 році. Після закінчення інституту повернувся до Єревану. На початку 1991 року приїхав в Україну на постійне місце проживання. Станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року проживавв Україні. Паспорт громадянина України він не одержував і не звертався за його одержанням.

На сьогоднішній день для подальшої реалізації його прав у визначений законом спосіб, (оформлення пенсії, соціальної допомоги та таке ін.) необхідно отримати паспорт громадянина України.

З вище вказаних підстав ОСОБА_1 звернувся з заявою до Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби. У відповідь отримав роз`яснення від 03.01.2024 року та від 14.02.2024 року щодо необхідності надання документів, підтверджуючих факт проживання його на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991р. та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України» -13.11.1991р.

У зв`язку з тим, що виявилося недостатньо доказів підтвердження факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) виникла необхідність звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

06 березня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

03 червня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залучено до участі в розгляді справи в якості заінтересованої особи виконавчий комітет Черкаської міської ради.

В судовому засіданні заявник та його представник адвокат Дон В.О. доводи заяви підтримали, з підстав у ній зазначених, та просили задовольнити заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи - Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Чумак О.В. в судовому засіданні пояснила, що при зверненні заявника для отримання паспорту громадянина України було встановлено, що він в 1995-1997 році отримував посвідку як особа без громадянства, у зв`язка уз цим йому було роз`яснено право звернутися до суду. При вирішенні покладалась на розсуд суду.

Вислухав пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про громадянство" громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Указом Президента України № 215 від 27.03.2001, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27.06.2006, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно з пунктом 10 Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3Законуналежності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один з таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України", і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

- особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

- іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 25 Порядку визначено,що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа,яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а""в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року справа №161/9609/22 дійшов висновку про те, що:

-якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України" предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

-у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

-встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сміла, Черкаська обл., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . В свідоцтві про народження батьками зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які за національністю українці. Свідоцтво видане відділом реєстрації актів громадянського стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області 13 червня 203 року повторно.

Відповідно до студентського квитка № НОМЕР_3 ОСОБА_1 навчався на факультеті АНТ в період з 1984 по 1988 р.р.

Диплом № 735088 виданий ОСОБА_1 про те, що він в 1978 року вступив до Київського інституту інженерів цивільної авіації, в 1988 році закінчив повний курс названого інституту.

Посольством Республіки Вірменія видана довідка № К/210-23 від 31.08.2023 року про те, що паспортно-візовим управлінням Служби міграції та громадянства Міністерства внутрішній справ Республіки Вірменія, інформація щодо громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня. Паспорт громадянина Респуліки Вірменія не отримував.

Відповідно до довідки за відомостями адресно-довідкового сектору ВСГІРФО УМВС України в Черкаській області від 10.11.2010 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований з 26.07.1995 р. до 02.02.1997 р. по АДРЕСА_1 02.02.1995р.

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та пояснень голови правління ОСББ «Перемога-1» ОСОБА_5 , ОСОБА_1 проживав без реєстрації в період з січня 1991 року по вересень 1993 року за адресою: АДРЕСА_2 .

30 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звертався з заявою про видачу паспорта. В заяві зазначено місце проживання АДРЕСА_3 .

Соснівським відділом у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби ДМС України від 03.01.2024 надана відповідь про те, що ОСОБА_1 із заявою про оформлення паспорта громадянина України до Соснівського відділу у м. Черкаси ЦПМУ ДМС не звертався, посвідку на тимчасове проживання не отримував.

Головним управлінням національної поліції в Черкаській області 08 травня 2024 року надана відповідь про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, засудженим не значиться.

В судовому засідання свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є братом заявника. Їхні батьки розведені, заявник вчився в Києві, потім проживав з матір`ю в Вірменії. В 1991 році в Вірменії було не стабільно і він приїхав в Україну. Спочатку мешкав у сестри та у бабусі, з того часу з України не виїжджав.

В судовому засідання свідок ОСОБА_7 пояснила, що в липні вони познайомилися з заявником. З того часу почали проживати разом, мають сина. З того часу він не виїжджав з України, працював.

В судовому засідання свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою заявника. В 1991 році в Вірменії було не стабільно і він приїхав в Україну взимку 1991 році, спочатку проживав у неї. Працював на Азоті. Проживав у неї до літа 1991 році. В подальшому познайомився з жінкою і почав проживати з нею.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 КЦС ВС вказав на окремі аспекти застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), в основі якої - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку про недоведеність об`єктивними переконливим доказами факт прибуття заявника у 1991 році саме з метою постійного проживання в Україні та відповідно і факт постійного його проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Покази свідків про те, що заявник фактично проживав в м.Черкаси з 1991 року не підтверджують з достовірністю, що місцем проживання заявника було саме місцем його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Також заявник не надав будь-яких документальних доказів про те, що ним подавались до компетентних органів заяви про мету прибуття для постійного проживання в Україні з 1991 року та отримання паспорту громадяднина України до 2024 року. Водночас, ним в 1995 році в якості особи без громадянства оформлялась тимчасова реєстрація місця проживання в Україні на підставі тимчасового посвідчення ЧР НОМЕР_4 ОВІР УМВС 02.02.1995р.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з вимогами ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2024 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Заінтересована особа: Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (м. Кропивницький, вул.. Єгорова, 25-а, )