Справа №345/3672/24
Провадження № 2/345/935/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом керівника Калуської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі позивача Калуської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди, -

встановив:

Керівник Калуської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі позивача Калуської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди. Позовну заяву обґрунтовує наступним.

Калуською окружною прокуратурою підтримано публічне обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000464 від 26.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 197-1 Кримінального кодексу України.

Так, на території Калуської міської ради у межах АДРЕСА_1 наявні вільні землі громадської та житлової забудови, які знаходяться у комунальній власності Калуської міської ради Івано-Франківської області.

Як встановлено в ході досудового слідства, ОСОБА_1 всупереч встановленому законом порядку, у травні 2023 року, більш точної дати під час досудового розслідування не встановлено, самовільно захопив земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 , яка відноситься до земель комунальної власності Калуської міської ради та здійснив самовільне будівництво капітальної споруди автомобільного гаражу влаштуванням фундаменту із бетону та стін із цегли на самовільно зайнятій ділянці площею 55 метрів квадратних, встановленою відповідно до геодезичної зйомки, проведеної 28.06.2023 за вказаною адресою під час проведення огляду земельної ділянки, чим спричинив шкоду Калуській міській раді Івано-Франківської області на загальну суму 54 505,55 грн.

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні 30.06.2023 скеровано до Калуського міськрайонного суду з угодою про визнання винуватості. За результатами судового розгляду даного кримінального провадження вироком Калуського міськрайонного суду від 31.07.2023 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30.06.2023 між прокурором та обвинуваченим. ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Під час досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду, шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням, добровільно не відшкодовано, цивільний позов не заявлявся.

17.01.2024 Калуською окружною прокуратурою скеровано голові Калуської міської ради листа за №09.52-67-159ВИХ-24 про те, чи поступали до Калуської міської ради звернення з приводу оформлення права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дозволу на проведення будівництва гаражу на вказаній земельній ділянці, результати їх розгляду. Згідно листа Калуської міської ради від 26.01.2024 № 434/02-32/04 рішень про надання в користування, у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва гаражного приміщення у АДРЕСА_1 не приймалось, відділом державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради не реєструвались документи, які надають право на початок будівельних робіт.

Прокуратурою установлено, що органом місцевого самоврядування Калуською міською радою не вжито жодних заходів щодо усунення порушень з боку ОСОБА_1 , яким самовільно захоплено земельну ділянку комунальної власності та самовільно здійснено самочинне будівництво. Зокрема, органом місцевого самоврядування не вжито заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади у порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України, ст. 376 ЦК України, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, або визнання права власності на самочинно збудоване майно.

Так, 18.04.2024 Калуською окружною прокуратурою скеровано голові Калуської міської ради листа за №09.52-67-961ВИХ-24 щодо вжитих заходів з метою усунення виявлених порушень (відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки), у тому числі в судовому порядку. Згідно листа Калуської міської ради № 2551/02-15/04 від 30.04.2024 Калуська міська рада не зверталась до суду з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, що у АДРЕСА_1 , чи про відшкодування шкоди внаслідок її самовільного зайняття.

Оскільки Калуська міська рада не вжила жодних заходів, спрямованих на приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, Калуська окружна прокуратура Івано-Франківської області вбачає підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів Калуської міської ради у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із неналежним здійсненням своїх повноважень відповідними органами.

На підставі наведеного, керівник Калуської окружної прокуратури просить суд зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди.

Ухвалою від 24.06.2024 прийнято справу до провадження, провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 09.30 год. 25.07.2024.

У підготовче судове засідання прокурор ОСОБА_2 подала заяву, а якій просить позов задовольнити повністю, зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди.

Представник позивача Калуської міської ради М. Бреславська подала заяву про підтримання позову та розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідачем по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

Так, листом від 20.06.2024 начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради повідомлено керівника Калуської окружної прокуратури про виявлення на земельній ділянці комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 двох об`єктів будівництва без набуття права на виконання будівельних робіт збудований гараж та гараж, кий перебуває в процесі будівництва (а.с.13-14).

У зв`язку з цим було проведено досудове слідство, в ході якого встановлено , що ОСОБА_1 всупереч встановленому законом порядку, у травні 2023 року, більш точної дати під час досудового розслідування не встановлено, самовільно захопив земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 , яка відноситься до земель комунальної власності Калуської міської ради та здійснив самовільне будівництво капітальної споруди автомобільного гаражу влаштуванням фундаменту із бетону та стін із цегли на самовільно зайнятій ділянці площею 55 метрів квадратних,встановленою відповідно до геодезичної зйомки, проведеної 28.06.2023 за вказаною адресою під час проведення огляду земельної ділянки, чим спричинив шкоду Калуській міській раді Івано-Франківської області на загальну суму 54 505,55 грн. (а.с.15-24).

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні 30.06.2023 скеровано до Калуського міськрайонного суду з угодою про визнання винуватості (а.с.25-26).

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.07.2023. затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30.06.2023 між прокурором та обвинуваченим. ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В даному вироку зазначено, що кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах. У травні місяці 2023 року ОСОБА_1 , усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав для зайняття земельної ділянки та здійснення на ній будівництва будівель і споруд, достовірно знаючи, що він не має права на зайняття та використання ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та відноситься до земель комунальної власності Калуської міської ради, з корисливих мотивів, з метою подальшого використання у своїй діяльності, здійснив самовільне будівництво капітальної споруди автомобільного гаражу влаштуванням фундаменту із бетону та стін із цегли на самовільно зайнятій ділянці площею 55 метрів квадратних, встановленою відповідно до геодезичної зйомки, проведеної 28.06.2023 за вказаною адресою. Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у самовільному захопленні земельної ділянки та будівництві на ній, ОСОБА_1 , спричинив шкоду Калуській міській раді Івано-Франківської області на загальну суму 54 505,55 грн. (а.с. 27-28, 29-30).

17.01.2024 Калуською окружною прокуратурою скеровано голові Калуської міської ради листа за №09.52-67-159ВИХ-24 про те, чи поступали до Калуської міської ради звернення з приводу оформлення права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дозволу на проведення будівництва гаражу на вказаній земельній ділянці, результати їх розгляду (а.с.31).

Згідно листа Калуської міської ради від 26.01.2024 № 434/02-32/04 рішень про надання в користування, у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва гаражного приміщення у АДРЕСА_1 не приймалось, відділом державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради не реєструвались документи, які надають право на початок будівельних робіт (а.с.32, 33).

18.04.2024 Калуською окружною прокуратурою скеровано голові Калуської міської ради листа за №09.52-67-961ВИХ-24 щодо вжитих заходів з метою усунення виявлених порушень (відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки), у тому числі в судовому порядку (а.с.34-35).

Згідно листа Калуської міської ради № 2551/02-15/04 від 30.04.2024 Калуська міська рада не зверталась до суду з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, що у АДРЕСА_1 , чи про відшкодування шкоди внаслідок її самовільного зайняття (а.с.36).

12 червня2024 листом № 09.52-67-1364ВИХ-24 Калуською окружною прокуратурою проінформовано Калуську міську раду про наявність підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді шляхом подання позовної заяви та про те, що Калуською окружною прокуратурою до Калуського міськрайонного суду буде пред`явлено позовну заяву в інтересах держави в особі Калуської міської ради до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушенням (злочином) звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди (а.с.37).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Згідно ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.

Підставою для звернення до суду з позовом стало порушення інтересів держави, а саме порушення вимог чинного законодавства при використанні землі комунальної власності.

Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. Згідно п. а ч. 2 цієї статті, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно вимог частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (статті 13, статті 14), Земельного кодексу України статті 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126 Земельного кодексу України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі», Цивільного кодексу України).

Приписами статті 2 Закону України «Про охорону земель» встановлено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до вимог статті 189 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно з ч. 2 цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, ОСОБА_1 не набув права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю.

Пунктом 4 ст.376 ЦК України визначено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, в тому числі і шляхом звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012, роз`яснено, що позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові № 369/221/17 від 28.05.2020 при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За приписами ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім того, ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Самовільно зайнята земельна ділянка на якій здійснено самовільне будівництво, що розташована у АДРЕСА_1 знаходяться у комунальній власності Калуської міської ради Івано-Франківської області. Вказаний факт доведено в рамках розгляду кримінального провадження № 70000464 від 26.06.2023 за ч. 3 ст.197-1 КК України та відображено у рішенні Калуського міськрайонного суду від 31.07.2023, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (п. 2 ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

За положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Ключовим для застосування цих норм є поняття «інтерес держави».

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії», заява № 42454/02, п. 35).

Звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 щодо самочинного будівництва Калуська міська рада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку.

Разом із тим аналіз положень ст. 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу.

Таким органом у вказаному випадку є Калуська міська рада, яка здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності як орган місцевого самоврядування.

При цьому в першому із згаданих «виключних випадків» прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Так, у постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Судом встановлено, що у цьому випадку органом місцевого самоврядування Калуською міською радою не вжито жодних заходів щодо усунення порушень з боку ОСОБА_1 , яким самовільно захоплено земельну ділянку комунальної власності та самовільно здійснено самочинне будівництво.

Зокрема, органом місцевого самоврядування не вжито заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади у порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України, ст. 376 ЦК України, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, або визнання права власності на самочинно збудоване майно.

Згідно з абз.абз. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 (справа № 918/153/19) зазначив: «Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи».

З огляду на викладене у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на існуючий факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду з цим позовом.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2024 № 212/3016/22 зазначено «Суд апеляційної інстанції вказав, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, а прокурором обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, тому обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції у цій частині без змін. Отже, належними вимогами, які може заявити особа власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Таким чином, судом встановлено, що самовільно зайнята земельна ділянка, на якій здійснено самовільне будівництво, що розташована у АДРЕСА_1 знаходяться у комунальній власності Калуської міської ради Івано-Франківської області. Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.07.2023. ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 3 ст. 197-1 КК України та встановлено, що у травні місяці 2023 року ОСОБА_1 здійснив самовільне будівництво капітальної споруди автомобільного гаражу влаштуванням фундаменту із бетону та стін із цегли на даній самовільно зайнятій ділянці. ОСОБА_1 не набув права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю. Органом місцевого самоврядування Калуською міською радою не вжито жодних заходів щодо усунення порушень з боку ОСОБА_1 , яким самовільно захоплено земельну ділянку комунальної власності та самовільно здійснено самочинне будівництво. Звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 щодо самочинного будівництва Калуська міська рада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає необхідним зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що вчиненим кримінальним правопорушенням державним та громадським інтересам завдано шкоду через самовільне будівництво капітальної споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці позивач від сплати судового збору звільняється.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщеної на ній споруди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий