Дата документу 23.07.2024
Справа № 501/369/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення витрат на лікування та аліментів на утримання непрацездатного батька,

сторони в судове засідання не з`явились

ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (надалі позивач) 23.01.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач), в якому просить;

- стягувати з ОСОБА_2 аліменти на непрацездатного батька на користь ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його лікуванням в сумі 3510,63 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він тривалий час не працює через тяжку хворобу, є інвалідом 1-Б групи з 01.02.2021 за загальним захворюванням. Єдине джерело доходу у вигляді пенсії та державної соціальної допомоги, як інваліда з 01 липня - 1854 грн., з 1 грудня - 1934 грн., щомісячно. Первинна інвалідність за загальним захворюванням йому встановлено 27.01.2020.

Від шлюбу у нього є донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що він потребує сторонньої допомоги, оскільки йому вставлено наступні діагнози: прогресуюча мультифокальна лєйкоенцефалопотія у вигляді прогресуючого інтелектуально-мнестичного зниження, помірної, переважно сенсетивної, атаксії більше вираженої у лівій нозі та правій руці з порушенням функції ходьби та самообслуговування, окоруховими порушеннями, залишки явища перенесеного ВІЛ, асоційованого енцефаліту, тому страждає на інфекційні захворювання загального характеру (ВІЛ-інфекція IV клінічної стадії, туберкульоз лімфатичних вузлів); хронічні захворювання: ЦМВ інфекція, токсоплазмоз, токсичний гепатит «В», холецистит, панкреатит, тому на систематичне стаціонарне та амбулаторне лікування потребує додаткових витрат. Лікування, яке призначається лікарями, вимагає значних витрат.

Витрати на лікування позивача за період з 2021 по 2023 роки склали загальну суму 3510,63 грн., що підтверджується фіскальними чеками фармацевтичних закладів за період 13.10.2021 по 06.01.2023.

Лікарями (інфекціоніст та невропатолог) призначено препарати, що пригнічують ВІЛ: долутегравір (7500,00 грн.), ламівудін (204,00 грн.), тенофовір (1950 грн.), що надаються за рахунок державних соціальних програм; а також за власні кошти - постійне лікування препаратами APT; 2 рази на рік судинна терапія та масаж 1500 грн. Для лікування ускладнень після інфекцій: бисептол, флуконазол (48,00 грн.), тівартін (158грн.), вітаміни В1,В12, С, преднізолон (115,00 грн.), феосертилакт, маннит, тіотріозолін (199 грн.), тиосульфат натрия, гепаплюс, токсїклін, парангін тощо, а також шприци, голки та інфузійні системі (300 грн. щомісячно).

Розміру державної соціальної допомоги 1854 грн. на місяць позивачу не вистачає для щомісячного повноцінного та життєво-необхідного медикаментозного та фізіотерапевтичного лікування, лабораторних та МРТ обстежень, придбання харчування та сплати комунальних послуг, на що необхідно 6 000,00 грн., тому він вважає справедливим розміром аліментів суму 1 500,00 грн.

Відповідач досягла повноліття та є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу та сплатити всі витрати, понесені позивачем на лікування. Однак, донька з позивачем не спілкується, уникає зустрічей та матеріально не допомагає, що змусило його звернутись до суду з зазначеним позовом.

Відповідач 22.02.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.141-142), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.04.2018 позивач був позбавлений батьківських прав до своєї доньки ОСОБА_2 , позивач є боржником по оплаті аліментів на утримання відповідачки, його борг склада 112 016,43 грн.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 23.01.2023справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.16).

Ухвалою суду від 02.02.2023 відкрито провадження у справі (а.с.20-21).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.02.2024 поновлено представнику ОСОБА_2 - адвокату Дубінчук Ж.М. процесуальний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду.

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Дубінчук Ж.М. про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та аліментів на утримання непрацездатного батька - задоволено.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07.06.2023 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та аліментів на утримання непрацездатного батька скасовано, справу призначено до розгляду (а.с.127-128).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях сторін по справі, іх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких сторони по справі були належним чином сповіщені про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства.

Разом з тим, сторони в судові засідання не з'явилися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 02.02.2023 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 1-Б групи з 01.02.2021 за загальним захворюванням. Первинна інвалідність за загальним захворюванням встановлено 27.01.2020 (а.с.3 зв).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААЮ №443932 ОСОБА_1 повторно встановлено І-Б групу інвалідності за загальним захворбванням, інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2023 року, дата чергового переогляду 12.03.2023 (а.с.3).

Матеріалами справи доведено спорідненість сторін, як батька та доньки.

Від шлюбу у нього є донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.2022 (а.с.5).

З довідки до акту огляду МСЕК, виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , від 16.02.2021, 30.05.2017, 24.10.2019 вказано, що ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги, йому вставлено наступні діагнози: прогресуюча мультифокальна лєйкоенцефалопотія у вигляді прогресуючого інтелектуально-мнестичного зниження, помірної, переважно сенсетивної, атаксії більше вираженої у лівій нозі та правій руці з порушенням функції ходьби та самообслуговування, окоруховими порушеннями, залишки явища перенесеного ВІЛ, асоційованого енцефаліту, тому страждаю на інфекційні захворювання загального характеру (ВІЛ-інфекція IV клінічної стадії, туберкульоз лімфатичних вузлів); хронічні захворювання: ЦМВ інфекція, токсоплазмоз, токсичний гепатит «В», холецистит, панкреатит, тому на систематичне стаціонарне та амбулаторне лікування потребую додаткових витрат, до того ж лікування, яке призначається лікарями, вимагає значних витрат (а.с.3, 6-9).

Витрати на лікування позивача за період з 2021 по 2023 роки склали загальну суму 3510,63 грн., що підтверджується фіскальними чеками фармацевтичних закладів за період 13.10.2021 по 06.01.2023 (а.с.10-13).

Лікарями (інфекціоніст та невропатолог) позивачу призначено препарати, що пригнічують ВІЛ: долутегравір (7500,00 грн.), ламівудін (204,00 грн.), тенофовір (1950 грн.), що надаються за рахунок державних соціальних програм; а також за власні кошти - постійне лікування препаратами APT; 2 рази на рік судинна терапія та масаж 1500 грн. Для лікування ускладнень після інфекцій: бисептол, флуконазол (48,00 грн.), тівартін (158грн.), вітаміни В1,В12, С, преднізолон (115,00 грн.), феосертилакт, маннит, тіотріозолін (199 грн.), тиосульфат натрия, гепаплюс, токсїклін, парангін тощо, а також шприци, голки та інфузійні системі (300 грн. щомісячно)

З довідки про доходи від 09.09.2022 вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року складає 2100,00 грн. (а.с.4).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.04.2015 позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.105-108).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2022 у позові ОСОБА_1 про звільнення заборгованості зі сплати аліментів відмовлено (а.с.109-112).

Відповідно до п.ІІІ розділу мотивуючої частини вказано рішення судом встановлено, що:

«Відповідно до копії розрахунку заборгованості по аліментах від 11.01.2020, складеної головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Фішер В.В., у ОСОБА_1 станом на 15.06.2015 року існує борг на загальну суму 58782,06 грн. (а.с.13).

Згідно вказаного розрахунку, заборгованість нарахована за період з листопада 2014 року по червень 2015 року.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість позивача виникла до моменту перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні (з 30.05.2017 по 26.06.2017, з 16.08.2019 по 24.10.2019, з 05.01.2021 по 05.11.2021), проходження ним обстеження (05.08.2019, 17.06.2020) та встановлення інвалідності (27.01.2020, 12.03.2021)».

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2022 залишено без змін (а.с.113-116).

ІV. Оцінка Суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Як роз`яснено у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Так, згідно ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Згідно ч.1 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААЮ №443932 ОСОБА_1 повторно встановлено І-Б групу інвалідності за загальним захворюванням, інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2023 року, дата чергового переогляду 12.03.2023 (а.с.3).

Разом з тим, заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.04.2015 позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.105-108).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2022 у позові ОСОБА_1 про звільнення заборгованості зі сплати аліментів відмовлено (а.с.109-112).

Відповідно до п.ІІІ розділу мотивуючої частини вказано рішення судом встановлено, що:

«Відповідно до копії розрахунку заборгованості по аліментах від 11.01.2020, складеної головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Фішер В.В., у ОСОБА_1 станом на 15.06.2015 року існує борг на загальну суму 58782,06 грн. (а.с.13).

Згідно вказаного розрахунку, заборгованість нарахована за період з листопада 2014 року по червень 2015 року.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість позивача виникла до моменту перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні (з 30.05.2017 по 26.06.2017, з 16.08.2019 по 24.10.2019, з 05.01.2021 по 05.11.2021), проходження ним обстеження (05.08.2019, 17.06.2020) та встановлення інвалідності (27.01.2020, 12.03.2021)».

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2022 залишено без змін (а.с.113-116).

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.04.2015 та Постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2022 встановлено відповідні факти та правовідносини, а отже не може оспорюватися та не доказується при розгляді іншої справи.

Оскільки позивач не сплачував аліменти на утримання дитини (відповідача по справі), що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків, що підтверджується рішеннями суду, відповідач звільняється від обов`язку утримувати батька.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 80, 84, 91, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та аліментів на утримання непрацездатного батька - відмовити повністю.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко