Справа № 466/9152/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/814/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» про захист прав споживачів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 квітня 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон Груп» укладено попередній договір на купівлю квартири АДРЕСА_1 . Стверджує, що на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року сплатила відповідачу кошти в розмірі 538580,00 грн., що становить повну вартість квартири, а відтак належним чином виконала свої зобов`язання за договором. Зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон Груп» зобов`язалося здати в експлуатацію восьмиповерховий будинок на АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира, яка є предметом попереднього договору, у I кварталі 2021 року, однак взятих на себе зобов`язань не виконало, чим порушило її права, як споживача послуг, на вчасне отримання послуги. Вказує, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Вважає, що оскільки вартість простроченої послуги становить 538580,00 грн., то за період з 01 вересня 2022 року по 08 серпня 2023 року з відповідача підлягає до стягнення пеня в розмірі 5 396 571,60 грн.

З наведених підстав просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 5396571,60 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» на користь ОСОБА_1 пеню за неналежне виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2019 року за період з 01.09.2022 року по 08.08.2023 року у розмірі 150000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» в дохід держави судовий збір у розмірі 1500,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп»,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що вирішуючи спір, суд першої інстанції застосував норму ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, оскільки положення цієї норми застосовуються до правовідносин, які виникають з договорів виконання робіт або надання послуг, однак між сторонами існували правовідносини за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року, який не містить жодних зобов`язань щодо виконання ним робіт чи надання певних послуг. Зазначає, що за своєю правовою природою попередній договір купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року є попереднім договором купівлі-продажу майна, а не договором про виконання робіт чи надання послуг. Вважає, що положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до договорів підряду та договорів про надання послуг і не поширюються на договори купівлі-продажу майнових прав. Вказує, що в порушення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду щодо застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів». З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с. 139 зворот) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 141), тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 24 липня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 22 липня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 24 липня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здав в експлуатацію будинок у строк, встановлений договором, внаслідок чого прострочив виконання зобов`язання за умовами договору, що є підставою для стягнення з нього на користь споживача пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), однак, враховуючи те, що розмір пені, обрахованої лише за один рік, більш як в десять разів перевищує вартість квартири, такий підлягає зменшенню до суми 150000,00 грн., що буде справедливим наслідком порушення відповідачем своїх зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язуються в майбутньому та на визначених цим договором умовах укласти та належним чином оформити у формі, яка встановлена чинним в Україні законодавством, договір купівлі-продажу квартири основний договір.

Предметом основного договору є продаж двокімнатної квартира у восьмиповерховому будинку на АДРЕСА_2 , позначеної в додатку № 3 до цього договору (який є невід`ємною частиною договору) під № 35, що буде відповідати характеристикам, стану та комплектації визначеним в додатку №3 до цього договору з під`єднанням до інженерних мереж (електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопровід).

Пунктом 1.1 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року передбачено. що будинок, в якому знаходитиметься квартира має бути введений в експлуатацію у I кварталі 2021 року.

Сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом двох місяців після введення будинку в експлуатацію, але в будь-якому випадку не раніше отримання правовстановлюючих документів на квартиру (п. 1.5 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року).

Відповідно до п. 2.1 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року вартість квартири на день укладення цього договору складає 538650,00 грн., що згідно курсу Національного банку України на день укладення цього договору (курс 26.7138 грн. за 1 долар США) становить 20164 доларів США.

Укладаючи цей договір, сторони домовилися, що ОСОБА_1 в підтвердження власного наміру щодо укладення основного договору та з метою забезпечення зобов`язань, передбачених договором, перераховує на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» забезпечувальний платіж в розмірі вартості квартири в порядку та в терміни, визначені в додатку № 2 до цього договору, при цьому забезпечувальний платіж не є авансом (попередньою оплатою) за об`єкт, що підлягає купівлі-продажу за основним договором, не є поворотною фінансовою допомогою.

Згідно з довідкою від 06 червня 2023 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп», на виконання попереднього договору купівлі-продажу квартири № 35 секція Г2 у ЖК «Рубікон Сіті» ОСОБА_1 сплатила кошти в сумі 538580 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія «Рубікон Груп»

Сплативши забезпечувальний платіж в розмірі вартості квартири, ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за умовами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» не забезпечило введення в експлуатацію у I кварталі 2021 року будинку, в якому знаходиться квартира АДРЕСА_3 , що є предметом попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року, та не передало у власність позивача вищезазначену квартиру, відтак не виконало взяті на себе зобов`язання за умовами попереднього договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вважає, що внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем у неї виникло право на стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості сплаченого нею забезпечувального платежу за кожний день прострочення.

Згідно з розрахунком пені, наданим позивачем, розмір пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 вересня 2021 року до 08 серпня 2023 року становить 5396571,60 грн.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів цивільного права обов`язковість договору.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають не лише суб`єктивні права, а й обов`язки, які вони мають виконувати.

Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Тлумачення абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII свідчить про те, що ця норма застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 587/823/19 та від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21.

У даній справі між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року, який не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг.

Оскільки між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, а не договір про виконання робіт (надання послуг), колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживачів шляхом стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання за умовами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2019 року на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII не підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 24.07.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк