Справа №464/4037/24
пр № 2-н/464/1147/24
У Х В А Л А

25 липня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги (розподілу природного газу),

у с т а н о в и л а:

Заявник звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (розподілу природного газу),

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, суддя дійшов переконання про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

У порядку ч.4 ст.263 ЦПК України при застосуванні норм права суд ураховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2024 року у справі № 463/1178/23, за якою територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За правилами ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.27 ЦПК України).

Як передбачено у ст.30 ЦПК України, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вирішуючи дану заяву, суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 910/10647/18, відповідно до якого виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 638/1988/17) сформульовано позицію про те, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження майна, за правилами виключної підсудності.

Як передбачено п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правовідносини щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг пов`язані з приміщеннями та будинками для забезпечення умов проживання чи перебування, в яких такі послуги і надаються. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з розподілу природного газу. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Установлено, що заявник просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою знаходження нерухомості: АДРЕСА_1 , що територіально не належить до Сихівського району м.Львова.

Підсумовуючи викладене, заявлені вимоги стосуються утримання нерухомого майна, а тому застосуванню підлягають положення ст.30 ЦПК України щодо виключної підсудності.

За вимогами ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано із порушенням правил підсудності.

З урахуванням, що вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності, нерухоме майно не знаходиться на території Сихівського району м.Львова, а тому слід відмовити у видачі судового наказу. Справа, беручи до уваги правила підсудності, підлягає розгляду Пустомитівським районним судом Львівської області.

Відомості, які б спростовували даний висновок та беззастережно доводили, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.165, 258-260 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 25 липня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО