ПОСТАНОВА

іменем України

23 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/4759/23

провадження № 22-ц/4809/983/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Кіровоградська обласна прокуратура, Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 лютого 2024 року у складі судді Стручкової Л.І.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Кіровоградської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 09 жовтня 2014 року її було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. В ході розгляду справи вона безпідставно перебувала під вартою майже 5 років, а з 09 жовтня 2014 року по 11 листопада 2021 року проводилося досудове розслідування та розгляд справи судом. У зв`язку з незаконними діями працівників органів слідства та прокуратури вона була позбавлена права на працю, не мала можливості займатися вихованням неповнолітнього сина, була позбавлена можливості спілкуватися з дочкою. Перебування в місцях позбавлення волі призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, погіршення стану здоров`я. Незаконними діями Кіровоградської обласної прокуратури їй завдано моральну шкоду, пов`язану з незаконним пред`явленням обвинувачення, арештом та позбавленням волі.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 800333,33 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Кіровоградська обласна прокуратураподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вирішити питання про відшкодування моральної шкоди відповідно до законодавства.

Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 лютого 2024 рокускасувати та підтримало доводи апеляційної скарги Кіровоградської обласної прокуратури.

У судовому засіданні апеляційного суду представниця відповідача Бабенко М.В. підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності позивача та представника відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що слідчим відділенням Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проводилось досудове розслідування кримінального провадження №0000566 від 09 жовтня.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №398/6708/14-к від 11 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, починаючи з 09 жовтня 2014 року (час затримання в порядку ст.208 КІІК України) (а.с.2).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (а.с.3-4).

За результатом проведення досудового розслідування обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 скеровано до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для розгляду по суті.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, взявши під варту в залі суду.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано та призначено новий судовий розгляд.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, строк відбування покарання рахувати з моменту взяття під варту - 08 вересня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 травня 2018 вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 вересня 2019 року призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції та ОСОБА_1 звільнено з під варти в залі суду (а.с.5-8).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року вирок Олександрійського міськрайонного суду від 21 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (а.с.9-16).

Постановою Верховного Суду колегії суддів Другої палати Касаційного суду від 11 листопада 2021 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року залишено без змін (а.с.17-22).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справедливим, розумним, достатнім та співмірним із тривалістю та інтенсивністю душевних страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із перебуванням під слідством та судом, буде розмір відшкодування їй моральної шкоди 800333,33 грн, виходячи з 10000 грн за кожен місяць перебування під слідством і судом ((10000 грн. : 30 днів х 1 день) + 10000 грн. х 80 місяців = 800333,33 грн).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Крім того, колегія суддів виходить з того, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина право на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №522/2493/18 (провадження №14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у своїй постанові від 26 липня 2023 року у справі №727/7635/21 (провадження №61-8814св22).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.09.2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження №61-10849св21), зазначено, що законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У справі, що переглядається судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала під вартою з 09.10.2014 по 23.10.2014, та з 08.09.2016 по 12.09.2019, що складає 36 місяців та 19 днів, та перебувала під слідством та судом з 09.10.2014 (з дня затримання за підозрою у вчиненні злочину) по 10.06.2021 (день набрання рішенням суду законної сили, оскільки саме із вказаної дати позивач вважається такою, що реабілітована та позбавлена будь-яких обмежень, а кримінальне переслідування відносно неї - завершеним), а всього 80 місяців та 1 день.

У зв`язку з зазначеним апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що справедливим, розумним, достатнім та співмірним із тривалістю та інтенсивністю душевних страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із перебуванням під слідством та судом розмір відшкодування їй моральної шкоди 800333,33 грн, виходячи з 10000 грн за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_1 внаслідок перебування під вартою за недостатньо обґрунтованою підозрою та обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках зазнала душевні страждання, оскільки у цей період не мала можливості займатися вихованням свого малолітнього сина ОСОБА_4 , була позбавлена нормального спілкування з близькими та рідними, необхідним був час та зусилля для відновлення попереднього стану відносин у суспільстві.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 лютого 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко