Справа № 740/4160/24
Провадження № 2-о/740/119/24
УХВАЛА

Іменем України

26 липня 2024 року м. Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Карпусь І.М., ознайомившися з заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт перебування її на утриманні батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ніжин внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

В обгрунтування зазначає, що її батько, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції чинній на дату смерті військовослужбовця, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

На її звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 про призначення одноразової грошової допомоги унаслідок смерті батька внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, їй відмовлено з підстав, що вона досягла повноліття та було рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні батька.

Встановлення даного факту необхідне для призначення їй одноразової грошової допомоги унаслідок смерті батька внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

У відкритті провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Розгляд справи в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства неможливий за наявності спору про право.

Інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Якщо існує спір про право заінтересовані особи мають право подати позов на загальних підставах, тобто мають право на вирішення спору за належною позовною вимогою у відповідному виді судочинства.

Оскільки ОСОБА_1 у заяві зазначає, що їй відмовлено органом військового управління, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні одноразової грошової допомоги унаслідок смерті батька внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, означене свідчить про спір із повноважним органом, і що фактично для збирання доказів й оскарження рішення про таку відмову (зокрема, для «створення» преюдиційних фактів) можуть використовуватися можливості окремого провадження у цивільному судочинстві.

Спір пов`язаний з доведенням наявності підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

Такий спір не пов`язаний із виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, їх виникненням, існуванням і припиненням. За предметом і можливими юридичними наслідками цей спір може стосуватися лише сфери публічно-правових відносин. А отже, його не можна вирішити за правилами цивільного судочинства, як і не можна використовувати окреме провадження у такому судочинстві для вирішення спору в адміністративному суді.

Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Ураховуючи, що спір про право (про визнання права на грошову допомогу, визнання протиправним і скасування рішення про відмову у її призначенні) належить до юрисдикції адміністративного суду, то після виникнення спору із суб`єктом владних повноважень, який відмовив у призначенні виплати такої допомоги, заявляти будь-які вимоги за правилами цивільного судочинства (і ще й в окремому провадженні) означає: (а) «розривати» вирішення єдиного спору про право між судами різної юрисдикції та (б) визнавати, що для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства потрібно «створити» преюдиційні факти у цивільному процесі.

У разі виникнення спору із суб`єктом владних повноважень, зокрема, який стосується порушеного заявницею питання, остання вправі звернутися до адміністративного суду з позовними вимогами до відповідного уповноваженого органу. Певні факти, які мають значення для правильного вирішення спору, компетентний суд має встановити у мотивувальній частині судового рішення. Відповідний факт перебування на утриманні може встановити адміністративний суд під час розгляду справи про оскарження рішення компетентного органу щодо відмови у призначенні і виплаті грошової допомоги, відмови у визнанні права на таку допомогу.

Суди не можуть сприяти створенню ситуацій, за яких позивач змушений для вирішення одного спору декілька разів звертатися до суду, зокрема почергово до судів різної юрисдикції, як і не можуть потурати розриванню одного спору на декілька справ (тим більше у судах різної юрисдикції).

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19), приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з відповідними вимогами в порядку адміністративного судочинства до відповідного адміністративного суду згідно із встановленими правилами інстанційної та територіальної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 днів здня складення.

Суддя І.М. Карпусь