Провадження № 2/202/448/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Лагоди О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський міський центр соціальних служб, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради звернувся з позовом про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний 06.07.2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 є матір`ю ще однієї дитини - малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_5 відомості про батька записані відповідно до ч. 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Сім`я ОСОБА_6 потрапила в поле зору управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради після того як небайдужі громадяни звернулися з усною заявою стосовно ухилення ОСОБА_7 від виконання батьківських обов`язків.

У повідомленні йшлося про те, що мати категорично ігнорує свого сина ОСОБА_8 , не турбується про його майбутнє, не піклується про стан здоров`я (у дитини псоріаз, затримка психомовного розвитку), хлопець перебував на інклюзивній формі навчання.

Зі слів заявників мати знаходить компанії, в яких зловживає алкоголем, повсюди водить з собою ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 залишається вдома сам або вештається по вулиці до опівночі. Мати зайнята влаштуванням свого особистого життя, часто змінює співмешканців, яких утримує за свої кошти та за рахунок аліментів, які сплачує батько на старшого сина. Вихованням та утриманням дітей не займається. Діти знаходяться на утриманні баби з боку матері ОСОБА_10 . За місцем мешкання в кімнаті, де проживає мати з дітьми, лише один двоспальний диван. Для сина відсутнє місце для сну, відсутнє місце для навчання, квартира захаращена різноманітним мотлохом, різними пакунками. Існують борги по сплаті комунальних послуг.

За результатами роботи, проведеної управлінням-службою у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської, неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_5 було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, через ухилення матері та батька від виконання батьківських обов`язків (накази управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації від 13.10.2022 № 175, від 13.10.2022 № 176).

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є учнями Комунального закладу освіти «Середньої загальноосвітньої школи №147» Дніпровської міської ради.

За отриманою від керівництва навчального закладу інформацією мати та батько не приймають участі у навчанні дітей.

ОСОБА_8 не виходить на «онлайн» навчання, відсутня технічна можливість навчання в режимі «онлайн», не атестований з більшості предметів. Батьки не приходять брати завдання.

За словами вчителів майбутнім ОСОБА_8 занепокоєна баба ОСОБА_10 , яка переймається навчанням онука.

Адміністрація навчального закладу рекомендує матері розглянути можливість переведення ОСОБА_8 на інклюзивну форму навчання, адже з дитиною не займаються вдома і є показання для інклюзивного навчання.

Спеціалістами управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та фахівцями відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Індустріальному районі міста при спільному комісійному виході за місцем фактичного проживання було запропоновано матері облаштувати належним чином житло, але мати не виявила бажання, а переїхала з дітьми до знайомих у Самарський район, потім в Амур-Нижньодніпровський район міста Дніпра.

20.03.2023 року до управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надійшло повідомлення управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про те, що з повідомлення Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні стало відомо, що 07.03.2023 старший слідчий відділу поліції разом із матір`ю ОСОБА_9 привіз дитину до лікарні з підозрою на пошкодження статевих органів.

Після зазначеної події мати і дочка переїхали до реабілітаційного центру за адресою: АДРЕСА_1 .

З 18.03.2023 року дитина з матір`ю проживають за адресою: АДРЕСА_2 (гуртожиток).

Комісією у складі спеціалістів управління-служби у справах дітей, поліції, фахівців відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Індустріальному районі міста здійснений вихід за новою адресою та складений акт обстеження умов проживання. Мати, з її слів, проживає в гуртожитку в орендованій кімнаті. В кімнаті двоспальний диван, розкладне крісло, шафа для одягу, сервант, телевізор, холодильник. Продукти харчування відсутні. Приготована гречана каша і все. За словами матері дитину ОСОБА_13 тільки виписали з лікарні після перенесення захворювання (ротовірусна інфекція) і вона потребує дієтичного харчування. За наданою інформацією з ними в кімнаті проживає молода жінка ОСОБА_14 (інвалід дитинства) - дочка подруги ОСОБА_15 , з якою вони разом працюють. ОСОБА_14 отримує пенсію по інвалідності, не працює і доглядає ОСОБА_9 , коли мати на роботі. Мати категорично відмовилася пояснювати будь що з приводу факту ймовірного вчинення насильства по відношенню до ОСОБА_9 , заперечила цей факт і повідомила, що відомості про огляд лікаря наявні у слідчого.

Мати не дбає про навчання, виховання, лікування своїх дітей, не готує їм їжу, недбало ставиться до їх майбутнього. Свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Старший син, ОСОБА_2 , хворіє на псоріаз. Належного лікування, догляду і уваги з боку матері/батька не отримує, потребує інклюзивного навчання, відмовляється проживати з матір`ю, весь час тікає за місцем реєстрації баби ОСОБА_10 , проживає на її повному утриманні. Мати ОСОБА_7 не заперечує того факту, що не утримує свого сина (коштів бабі не надає). Також повідомила, що батько ОСОБА_8 - ОСОБА_2 забрав у неї карту, на яку перераховував аліменти на утримання сина, і залишив її у себе - через сварку із бабою ОСОБА_10 , яка вимагала у обох батьків утримувати сина. Також зі слів матері батько ОСОБА_2 забрав мобільний телефон, який придбав для навчання сина.

23.03.2023 року управлінням-службою у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради опитані сусіди прилеглих кімнат гуртожитку, які повідомили, що в кімнаті № НОМЕР_1 мешкають мати з дитиною та чоловік і жінка. ОСОБА_7 не змогла пояснити, чому надала неправдиві дані, весь час надає суперечливу інформацію, намагається уникнути спілкування. Мати не бажає проживати за місцем своєї реєстрації, з її слів, через несумісність характерів із бабою дітей ОСОБА_10 .

Зі слів баби ОСОБА_10 ОСОБА_16 не вміє самостійно розпоряджатися грошовими коштами, легко підпадає під вплив сторонніх осіб, які використовують її довірливість на свою користь та вводять в оману. За словами ОСОБА_10 вона залишила дочці з онуками квартиру, а сама з чоловіком виїхала на постійне проживання у село, де у них є будинок.

Також органом опіки та піклування зазначається, що декларація на медичне обслуговування дітей укладена з лікарем в Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» Дніпровської міської ради з лікарем сімейної загальної практики - ОСОБА_17 . Згідно з інформацією, отриманою від керівництва медичного закладу, мати з дітьми відвідує профілактичні огляди нерегулярно, рекомендації лікарів виконує частково, щеплення дітей не в повному обсязі.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради були присутні: мати ОСОБА_7 , батько ОСОБА_2 , діти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а також баба ОСОБА_10 .

Діти підтвердили, що їх утриманням, вихованням та навчанням займається баба ОСОБА_10 . Мати та батько будь-якої участі у їх вихованні та навчанні не приймають.

Орган опіки та піклування вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідомо нехтують виконанням своїх батьківських обов`язків, не виконують жодних покладених на них обов`язків, не приймають будь-якої участі у вихованні дітей, не піклуються про них, про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавляться станом здоров`я.

За цих підстав орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради просить:

1. Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3. Стягнути з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та перераховувати їх на особистий рахунок неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державному ощадному банку України;

4. Стягнути з ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та перераховувати їх на особистий рахунок малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державному ощадному банку України;

5. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та перераховувати на особистий рахунок неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державному ощадному банку України;

6. Державному закладу, до якого буде влаштовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або його законному представнику відкрити на його ім`я рахунок у Державному ощадному банку України, отримати виконавчий лист і надати його до відповідного відділу державної виконавчої служби;

7. Державному закладу, до якого буде влаштовано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або її законному представнику відкрити на її ім`я рахунок у Державному ощадному банку України, отримати виконавчий лист і надати його до відповідного відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого провадження представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Лагодою О.А. був поданий відзив на позов, в якому відповідач позов не визнала та заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

У відзиві на позов зазначається, що відповідач завжди дбала про своїх дітей, але були життєві обставини, які перешкоджали їй це робити повноцінно.

Так, відповідач мешкала з дітьми разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . Матір агресивно ставилася до неї та до дітей. З дитинства вона зазнавала від матері фізичного та психологічного насильства. Вона її постійно принижувала, неодноразово била, в тому числі в присутності дітей. Дітям часто говорила, що краще, щоб її взагалі не було. ОСОБА_18 після цього починала плакати. Одного разу, коли вона повернулася з роботи, ОСОБА_18 розповіла, що бабуся погрожувала викинути її з 10-го поверху. Потім вона почала просити сусідів, щоб ОСОБА_18 була в них, коли вона на роботі. Мати не давала їй користуватися пральною машиною, газовою плитою. Мати намагалася весь час вигнати її та позбутися її дітей, виписати їх, щоб приватизувати квартиру на себе. 16.09.2020 року ОСОБА_10 вигнала її та дитину з квартири, у зв`язку з чим вона викликала поліцію. Тому була вимушена переїхати з дитиною.

Приблизно три роки тому вона познайомилася з ОСОБА_19 . Між ними почалися особисті стосунки. В 2020 році він був під слідством за крадіжку. В тому році він був позбавлений волі. Він сказав, щоб вона переїхала з дітьми до його будинку, що їй там буде спокійніше, ніж з матір`ю. В жовтні 2020 року вона переїхала в приватний будинок за адресою АДРЕСА_3 , що належав його діду ОСОБА_20 , який мешкав у будинку один. Дід дав їм дві кімнати. В одній мешкав ОСОБА_8 , а в іншій вона з ОСОБА_21 . На той час ОСОБА_8 було 12 років, а ОСОБА_22 5 років. Протягом 2,5 років вона постійно працювала. Діти залишалися з дідусем. Вона телефонувала дітям, запитувала чи все з ними заразд. Вони говорили, що все нормально.

В лютому 2023 року ОСОБА_8 збіжав з дому та пішов до бабусі. Вона не знала де він та повідомила поліцію. Поліція його знайшла у бабусі - її матері. З того часу він до них не повернувся та залишився мешкати з бабусею.

Вона одразу передала своїй матері банківську картку, на яку батько ОСОБА_8 перераховував аліменти. Ці гроші отримувала вона, але це приховала.

Вона бажає приймати участь у житті ОСОБА_8 , але її мати, його бабуся, поводить себе агресивно відносно неї та ОСОБА_9 , налаштовує ОСОБА_8 проти неї.

Отже вона не має можливості повноцінно дбати про сина через його негативне налаштування з боку бабусі.

В свою чергу, ОСОБА_9 не має батька, вона постійно дбає про неї сама. ОСОБА_9 доглянута, забезпечена одягом, взуттям, їжею, відвідує лікарів та психолога. Дочка має дуже сильну прихильність до неї. Позбавлення її батьківських прав спричинить дитині значну шкоду та не відповідатиме інтересам дитини.

Дійсно відносно дочки був скоєний злочин. Коли вони мешкали за адресою АДРЕСА_3 , 07 березня 2023 року вона прийшла з роботи. ОСОБА_18 гуляла на дворі. Потім прийшли співробітники поліції, які повідомили, що її дочка постраждала від сексуального насильства з боку ОСОБА_20 . Дочка це підтвердила та сказала, що дідусь забороняв їй щось розповідати, погрожував, що якщо вона їй розповість, то він їх вижене.

За фактом сексуального насильства було проведено слідство (кримінальне провадження № 0000102), обвинувальний акт направлений до суду. Вона є законним представником малолітньої потерпілої.

Після цього випадку волонтерська організація розмістила їх у громадському притулку, але там не надавалась ніяка допомога, було некомфортно. Довелося повернутись до житла на АДРЕСА_3 .

Вважає, що позивачем не доведені обставини, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування не ґрунтується на всіх важливих обставинах, зокрема, які змусили її змінити місце проживання. Син прийняв рішення жити з бабусею. Дочка постійно мешкала та мешкає зараз із нею - матір`ю, вона не була відібрана, загрози життю та здоров`ю дитини органами опіки не встановлено.

За цих підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Лагода О.А. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Також зазначила, що на цей час відповідачка разом із дочкою ОСОБА_9 переїхали та мешкають у Полтавській області, де дитина навчається у школі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов також не визнав, пояснивши, що після розірвання в 2010 році шлюбу між ним і ОСОБА_7 син проживав з матір`ю. На утримання сина ним на користь ОСОБА_7 сплачувалися аліменти. Син приїжджає до нього 1-2 рази на місяць. Він спілкується з сином та не заперечує проти того, що син мешкав разом із ним. Телефон, який він придбав сину, колишня дружина здала у ломбард. Просив не позбавляти його батьківських прав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський міський центр соціальних служб, у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений.

Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач ОСОБА_23 ( ОСОБА_24 ) ОСОБА_16 її дочка, відносини з нею негативні. В онука ОСОБА_25 затримка психомовного розвитку. Після того як ОСОБА_8 пішов до школи, ОСОБА_16 почала гуляти, не ходила на роботу, не приходила додому. Народила ОСОБА_9 , деякий час все було добре. Згодом вона знову почала приводити до додому наркоманів. Залишала дитину саму. Не платила за харчування дитини в садочку. Дітьми не займається. ОСОБА_8 не навчається. Залишала ОСОБА_9 на сусідів. Заробітну плату, яку отримувала, витрачала на чоловіка, який знаходився в місцях позбавлення волі. Змінювати місця проживання. З боку діда її співмешканця було вчинено щодо Дарини сексуальне насильство. ОСОБА_8 збіг, з 18 листопада 2022 року мешкає разом із нею (бабою). Де зараз мешкає дочка з ОСОБА_9 не знає. З приводу невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків вона звернулася до соціальних служб. Батько ОСОБА_8 сплачує аліменти, але банківська картка знаходиться у матері, яка допомогу на його утримання не надає. Тому також наполягала на позбавленні відповідачів батьківських прав, пояснивши, що вона бажає самостійно виховувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2006 року перебували у шлюбі.

Мають спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В липні 2010 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був розірваний.

Після розірвання шлюбу між батьками дитина ОСОБА_12 залишився мешкати разом із матір`ю.

Зі слів сторін на утримання дитини батьком ОСОБА_2 сплачувалися аліменти на користь матері.

26.06.2015 року ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_5 .

Відомості про батька дитини були записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері.

13 жовтня 2022 року Управлінням-службою у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було взято на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах.

Також судом установлено, що відповідач 20 жовтня 2023 року уклала шлюб з ОСОБА_19 та змінила прізвище з « ОСОБА_24 » на « ОСОБА_23 »

На час розгляду справи малолітня ОСОБА_11 мешкає з матір`ю ОСОБА_3 в с. Калинівка Полтавської області.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки від 08.12.2023 року ОСОБА_11 навчається у 2 класі ОЗЗСО Машівського ліцею Машівської селищної ради Полтавської області.

В свою чергу, неповнолітній ОСОБА_12 мешкає разом із бабою ОСОБА_10

Звернувшись у липні 2023 року до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав, орган опіки та піклування посилається на те, що останні ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймають участі у вихованні дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавляться станом здоров`я.

Згідно з наданим органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради на виконання статті 19 Сімейного кодексу України висновком є доцільним позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав.

Однак суд не може повністю погодитися з таким висновком органу опіки та піклування.

При вирішенні спору про позбавлення відповідачів батьківських прав суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому відповідно до положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 цієї Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини.

Так, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «100. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shurukv. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року):

«136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

Аналогічний за змістом інтерес дитини наведений і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року.

Крім того, в рішенні у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що «у цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року).

101. Встановлення опіки над дитиною, як правило, має бути тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини. Тому встановлення опіки не може бути виправдано без попереднього розгляду можливих варіантів та має бути оцінено в контексті позитивного обов`язку держави докладати серйозні та тривалі зусилля для сприяння возз`єднанню дітей з їх біологічними батьками, та до цього часу уможливлювати регулярне спілкування між ними».

Зокрема, в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ відзначив, що «47 …право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, 87).

48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п.59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див.,

наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari&Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

51. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби,

може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини.

52. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер».

У рішенні по справі «Курочкін проти України» від 20.05.2010 року ЄСПЛ також зазначив, що суд повинен переконатися, що в конкретному випадку існують обставини, які виправдовують відібрання дитини від батьків, а держава-відповідач має довести, що перед здійсненням пропонованого заходу було проведено ретельний аналіз можливих наслідків такого заходу для батьків і дитини, а також можливих альтернатив переданню дитини під державну опіку… Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (пункти 52-53).

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ

встановив, що позбавлення заявника його батьківських прав становило втручання в право заявника, в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 статті 8.

У пунктах 54-59 цього рішення ЄСПЛ зазначено, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак національні суди не надали значення тому факту, що заявник намагався побачити сина в червні 2003 року. До того ж факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина».

Отже, з практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі спорів про позбавлення батьківських прав.

Крім того, вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Зокрема, у висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, зазначено, що «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» було роз`яснено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, що не суперечить сучасній судовій практиці, зокрема практиці діючого Верховного Суду.

За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, звернувшись із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, саме позивач - орган опіки та піклування має довести підстави для застосування такого крайнього заходу, в тому числі пропорційність втручання у права батьків і дітей шляхом їх розлучення, зокрема, що це відповідає найкращим інтересам дитини.

Оцінюючи наведені позивачем підстави для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , суд вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона не піклується про його розвиток і навчання, не утримує його, не забезпечує йому необхідного харчування та догляду, не спілкуються з ним, взагалі не виявляє до нього достатнього інтересу.

Зокрема відповідач не організувала навчання сина, який, проживаючи з нею, з 01.09.2022 року не виходив на онлайн-навчання.

В подальшому відповідач взагалі самоусунулася від виховання неповнолітнього сина, залишивши його в м. Дніпрі, а сама, уклавши новий шлюб, виїхала з молодшою дитиною на проживання до Полтавської області.

При цьому відповідач не бере жодної участі у вихованні та утриманні сина.

Вказане свідчить про умисне ухилення відповідача від виховання сина та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що, на переконання суду, є достатньою підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що з огляду на встановлені обставини щодо поведінки відповідачки, яка не забезпечує сину належних умов для проживання, навчання та розвитку, її позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 відповідатиме інтересам останнього.

В даному випадку позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 відповідає закону, має законну мету - захист інтересів дитини, є виправданим і пропорційним у демократичному суспільстві, оскільки з кінця 2022 року відповідач жодним чином не виконує свої обов?язки по вихованню сина, не опікується ним, не забезпечує його матеріально. Відповідач переклала свій обов?язок по вихованню дитини на свою матір, з якою наразі проживає неповнолітній ОСОБА_2 . Крім того, протягом всього часу розгляду справи судом відповідач не налагодила з сином психологічний зв?язок, не змінила свого ставлення до його виховання та утримання.

Тому позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 є виправданим втручанням у її сімейне життя, відповідає цілям, визначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Поряд із цим суд вважає, що позовні вимоги органу опіки та піклування в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що малолітня ОСОБА_5 з часу свого народження постійно мешкає з матір`ю.

З матеріалів справи, зокрема наданого стороною відповідача довідкою психолога за результатами психодіагностичної роботи, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 має середній рівень батьківського потенціалу, який визначається рівнем компетентності, а саме її здатністю та готовністю до вихованні дитини, вмінням використовувати знання та навички, що базується на індивідуальному підході до особистості, яка розвивається.

Зі свого боку малолітня ОСОБА_9 за результатами діагностики тяжіє до матері, перебуває під її впливом, має довірливі стосунки з мамою, відчуваючи можливість звертатися до неї за допомогою, має бажання проводити час з родиною. Але також дитина потребує більшої уваги, включення дорослих в її життя.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи, відповідач з дочкою ОСОБА_9 проживає в Полтавській області, де дитина відвідує школу.

Суд ще раз наголошує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Натомість у матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідачки від виховання дочки ОСОБА_9 .

Матеріали справи не містять даних та доказів негативного впливу відповідачки на дочку ОСОБА_9 , в тому числі неналежного поводження з дитиною саме з боку відповідача.

Органом опіки та піклування не було надано належних доказів не створення відповідачем умов для виховання, розвитку, навчання дочки ОСОБА_9 на час розгляду справи судом.

Навпаки в матеріалах справи наявна копія акта обстеження умов проживання від 19.12.2023 року, складеного в с. Калинівка Полтавської області, згідно з яким дитина має місце для відпочинку, навчання, речі та взуття по сезону, шкільне приладдя.

Отже, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дочку, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_5 .

На переконання суду, у цій справі розлучення дитини з матір`ю є невиправданим.

Таке втручання у права матері та дитини не відповідатиме закону, не матиме законної мети - захисту інтересів дитини, буде непропорційним у демократичному суспільстві, порушуватиме вимоги статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, виходячи з усіх встановлених обставин справи, в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити.

Щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то суд бере до уваги, що шлюб із матір`ю дитини був розірваний у 2010 році, тобто коли дитині виповнилося два роки.

З часу розірвання шлюбу місце проживання ОСОБА_8 було визначено батьками разом із матір`ю.

З огляду на те, що ОСОБА_8 мешкав та виховувався матір`ю та бабою між ним і батьком немає тісного психологічного зв`язку.

Водночас у судовому засіданні встановлено, що відповідачем як батьком на користь матері дитини сплачувалися аліменти на утримання сина.

Як відповідач, так і сам ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що вони періодично підтримують з батьком спілкування, він приїжджає за місцем мешкання батька, батько за необхідності купляє йому речі.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він не заперечує проти проживання сина разом із ним та бажає брати участь у його вихованні.

При цьому судом також ураховується, що в судовому засіданні ОСОБА_8 , який досяг віку понад чотирнадцять років, висловив своє бажання мешкати з бабою ОСОБА_10 , що суд вважає пов`язаним із його прихильністю до останньої, так як він з дитинства мешкає з нею в одному житлі, баба брала активну участь у його вихованні.

В своєму позові та наданому висновку орган опіки та піклування не навів конкретних обставин, які б вказували на умисне ухилення відповідача від виховання сина та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Зокрема органом опіки та піклування не було надано оцінку тому факту, що неповнолітній ОСОБА_8 безпосередньо в родині батька не виховувався, постійно мешкав з матір`ю, що могло обмежувати батька у реалізації ним свої прав і обов`язків щодо дитини.

Орган опіки та піклування не обстежив умови життя батька, які впливають на можливість виконання ним батьківських обов`язків.

При тому, що до осені 2022 року будь-який претензій до відповідача як батька не було.

Останній у суді проти позбавлення його батьківських прав заперечував, що свідчить про його інтерес до дитини.

Отже суд вважає, що позивачем не доведені підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суперечитиме вищенаведеній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою в інтересах дитини є збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагополучною.

В даному випадку ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків не доведено.

Суд вважає, що найкращі інтереси дитини можуть бути досягнуті і без застосування такого радикального заходу як позбавлення відповідача батьківських прав.

На переконання суду, позовні вимоги органу опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є передчасними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Разом із тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд, встановивши певні прояви неналежного виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, що стало підставою для взяття дітей на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, вважає за доцільне попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання цих дітей та покласти на орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради контроль за виконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей, то суд виходить із положень частини 2, 3 статті 166 СК України, згідно з якими особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд одночасно вирішує питання про присудження аліментів на дитину.

Так, з урахуванням матеріального стану відповідачки, всіх інших обставин, передбачених статтею 182 СК України, зокрема наявності на її утримання іншої дитини - малолітньої ОСОБА_26 , суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина ОСОБА_8 слід визначити у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 24 липня 2023 року (згідно з відміткою поштового зв`язку), і до досягнення ним повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягуючи з відповідача аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

При цьому оскільки в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи та вирішення спору судом ОСОБА_8 досяг віку понад 14 років і не проживає разом зі своїм законним представником - батьком, суд вважає, що присуджені на його утримання аліменти слід перераховувати на його особистий рахунок у Державному ощадному банку України, зобов`язавши батька ОСОБА_2 у місячний строк з дня набрання законної сили цим рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я неповнолітнього сина ОСОБА_2 для отримання аліментів.

У зв`язку з відмовою в позові в частині позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_26 , а ОСОБА_2 - відносно сина ОСОБА_25 правові підстави для стягнення з них аліментів на утримання цих дітей відсутні. Тим більше, що зі слів сторін аліменти на утримання сина ОСОБА_8 з батька ОСОБА_2 вже були стягнуті.

При розподілі судових витрат, суд виходить із положень статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач - орган опіки та піклування, який звертається до суду на захист прав малолітніх та неповнолітніх осіб, у силу пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений віл сплати судового збору за подання цього позову, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд присуджує стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровський міський центр соціальних служб, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 24 липня 2023 року і до досягнення ним повноліття, які перераховувати на особистий рахунок неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в Державному ощадному банку України.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні позову органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати ОСОБА_2 у місячний строк з дня набрання законної сили цим рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання ним аліментів.

Покласти на орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позову органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Покласти на орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО