Справа № 141/316/24
Провадження №2-о/141/18/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.,

при секретарі судового засідання Поліщук В.О.,

за участю сторін:

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересована особа не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 141/316/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про встановлення факту належності заповіту,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 141/316/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про встановлення факту належності заповіту.

Ухвалою суду від 14.06.2024 відкрито провадження у справі № 141/316/23 та призначено судове засідання на 25.07.2024, витребувано у Державному нотаріальному архіві Вінницької області інформацію щодо того, чи відкривалася спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.07.2024 до суду надійшла копія спадкової справи №40/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Також згідно листа Державного нотаріального архіву Вінницької області № 1469/01-18 від 27.06.2024 за даними Алфавітних книг обліку спадкових справ Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області за 2002-2023 роки, які знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 по фонду Оратівської державної контори Вінницької області не виявлено.

Заінтересована особа Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання 25.07.2024 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила.

При цьому, 25.07.2024 до суду надійшла заява виконуючої обов`язки Оратівського селищного голови, секретаря Оратівської селищної ради Л.Ларіонової № 2130/03.01-11 від 24.07.2024 про розгляд справи № 141/316/24 без участі представника Оратівської селищної ради, проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечує.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, з`ясувавши думку заявника, з урахуванням конкретних обставин справи №141/316/24, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення заінтересованої особи про час, день та місце розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи № 141/316/24 за відсутності заінтересованої особи Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

У судовому засіданні 25.07.2024 заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у заяві про встановлення факту належності заповіту, просив суд заяву задовольнити повністю. Також ОСОБА_1 суду пояснив, що інші спадкоємці за заповітом, зокрема ОСОБА_4 помер, а місцеперебування ОСОБА_5 йому не відомо. Поряд з цим, заявник зазначив, що у ОСОБА_5 був син, однак інформацією щодо місця проживання спадкоємця ОСОБА_5 заявник не володіє.

Суд, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , розглянувши матеріали цивільної справи № 141/316/24, доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз`яснено у абз. 1, 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження так і в процесі розгляду справи. У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №755/2276/17.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що "юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів".

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 6114667св20).

Так, статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту від 05.06.2024, метою встановлення даного факту є установлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого за заповітом, є, окрім двох інших, ОСОБА_3 (батько заявника), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема з метою наступного вирішення питання щодо права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 .

Отже, встановлення факту належності заповіту породжує правовий наслідок, від якого залежить виникнення майнових прав у заявника, зокрема отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натомість, як убачається з матеріалів справи № 141/316/24, окрім батька заявника, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями зазначеного у заповіті майна після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Однак, установити той факт, чи живі спадкоємці майна за заповітом заповідача ОСОБА_2 , зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також визначити, чи є спадкоємці у зазначених осіб суд позбавлений можливості, оскільки заявником жодних належних доказів, що підтверджують наведені обставини, не надано та матеріали справи № 141/316/24 не містять.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника.

Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

При цьому, нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, враховуючи наявність спадкоємців за заповітом, заявнику необхідно було залучити до участі у справі належних заінтересованих осіб, зокрема, спадкоємців за заповітом майна, належного ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та/або, у випадку смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , залучити до участі у справі їх спадкоємців або надати належні докази про відсутність у останніх спадкоємців та неприйняття ними спадщини.

Поряд з цим, згідно постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 11.03.2024, нотаріусом установлено факт відсутності документів, які посвідчують право власності на спадкове майно (земельну ділянку), яку бажає заявник успадкувати, що в свою чергу, було однією із підстав для відмови заявнику у вчиненні нотаріальної дії (видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину).

З огляду на установлені фактичні обставини справи № 141/316/24, враховуючи мету встановлення факту належності заповіту (де також міститься інформація про двох інших спадкоємців), зокрема, оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , у тому числі права власності на земельну ділянку, яка перебуває у колективній власності КСП «Праця» розміром 2,86 умовних кадастрових гектара, яка на даний час є не витребуваною, тобто державна реєстрація права власності стосовно неї не проведена, суд доходить висновку, що юридичний факт, із заявою про встановлення якого до суду звернувся заявник ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви ОСОБА_1 убачається спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відтак, заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту підлягає залишенню без розгляду на підставі положень частини четвертої статті 315 ЦПК України.

При цьому суд роз`яснює ОСОБА_1 , що він не позбавлений права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними, та встановленням відповідного юридичного факту із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 258-260, 293, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про встановлення факту належності заповіту залишити без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що він вправі подати позов на загальних підставах в порядку позовного провадження.

3. Копію ухвали суду направити заінтересованій особі.

Повний текст ухвали суду виготовлено 30 липня 2024 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В. Климчук