Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2024 Справа №607/11103/24 Провадження №2/607/2572/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Бумба М.І., представника позивача адвоката Целіковського В.В., представника відповідача адвоката Гнатів О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

20.05.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС», у якому просить стягнути із відповідача на його користь, у якості відшкодування майнової шкоди в розмірі 50 881,67 гривень, що становить вартість відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого 04.03.2023 та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 04 березня 2023 року на перехресті вул. Текстильна - просп. Злуки - вул. Збаразька в м. Тернопіль відбулася дорожньо-транспортна подія, а саме: під час руху автомобіля аварійної ремонтної бригади КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» Тернопільської міської ради обірвався тролейбусний трос контактної мережі тролейбуса та впав на автомобіль марки «СІТROEN С-4» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Оскільки пошкодження автомобіля марки «CITROEN С-4» д.н.з. НОМЕР_1 , сталося внаслідок неналежного технічного стану контактної мережі для руху тролейбусів, власником якої є КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» Тернопільської міської ради, отже саме КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» Тернопільської міської ради має нести відповідальність за заподіяну шкоду позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.03.2023.

З огляду на те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду, позивач просить суд позов задовольнити.

19.06.2024 судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, згідно якого представник зазначає, що ознайомившись із змістом та вимогами позову повідомляє, що між сторонами ведуться переговори щодо суми вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «CITROEN С-4» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_1 , оскільки факт даної події 04.03.2023 КП «Тернопільелектротранс» не заперечується. Оскільки матеріали справи надіслані через систему Електронний суд є нечитабельними, сторона позивача погодилась надати читабельний висновок експерта (та за потреби іншу документацію), а тому просить врахувати можливість уточнень щодо суми вартості відновлювального ремонту автомобіля. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн, зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є необґрунтовано високим та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

24.06.2024 судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, згідно якої представник зазначає, що в даний час дійсно з ініціативи відповідача між позивачем та представником відповідача ведуться переговори щодо добровільного відшкодування шкоди, а також витрат на правову допомогу. Твердження представника відповідача, викладені у змісті відзиву про те, що через систему Електронний Суд відповідачу надіслано нечитабельну копію висновку експерта є безпідставним, оскільки позивачем в паперовому варіанті надіслано до суду позовну заяву з додатками, в тому числі і один примірник для відповідача, тому представник відповідача може безперешкодно звернутися в суд і отримати паперовий примірник позовної заяви з усіма додатками, в тому числі і копію висновку експерта. Поданий позов прийнято до розгляду судом, відтак копії документів які долучено до позовної заяви відповідають встановленим вимогам процесуального законодавства. Безпідставними та неспроможними є також твердження представника відповідача про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача, є необґрунтовано високим та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, з підстав зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 04 березня 2023 року на перехресті вул. Текстильна - просп. Злуки - вул. Збаразька в м. Тернопіль відбулася дорожньо-транспортна подія, а саме: під час руху автомобіля аварійної ремонтної бригади КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» Тернопільської міської ради обірвався тролейбусний трос контактної мережі тролейбуса та впав на автомобіль марки «СІТROEN С-4» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_2 автомобіль марки «CITROEN С-4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 .

Згідно висновку судового експерта № 22370 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 29 червня 2023 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «CITROEN С-4» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок події 04.03.2023, становить 50 881грн. 67 коп.

Факт заподіяння майнової шкоди ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля марки «CITROEN С-4» д.н.з. НОМЕР_1 , через падіння тролейбусного тросу контактної мережі тролейбуса на його автомобіль під час виконання аварійно ремонтних робіт працівниками відповідача підтверджено матеріалами перевірки Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області за зверненням ОСОБА_1 по факту пошкодження його транспортного засобу, що мало місце 04.03.2023 - ЖЕО №6947 від 13.03.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди.

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підприємства, які здійснюють діяльність з надання послуг із перевезення електротранспортом та утримують відповідні об`єкти міського електротранспорту є володільцями джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії яких (джерел підвищеної небезпеки) може бути завдана шкода майну фізичної або юридичної особи.

До складу міського електричного транспорту входять підприємства, що надають транспортні послуги, об`єкти міського електричного транспорту, системи електропостачання та зв`язку, будівлі та службові приміщення (ст. 15 Закону України «Про міський електричний транспорт»).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічний висновок зроблено КЦС Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи №757/31418/15-ц.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом позивач посилається на те, що 04 березня 2023 року на перехресті вул. Текстильна - просп. Злуки - вул. Збаразька в м. Тернопіль відбулася дорожньо-транспортна подія, а саме: під час руху автомобіля аварійної ремонтної бригади КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» Тернопільської міської ради обірвався тролейбусний трос контактної мережі тролейбуса та впав на автомобіль марки «СІТROEN С-4» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, сума відновлювального ремонту якого становить 50 881, 67 грн, згідно висновку судового експерта № 22370 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 29 червня 2023 року.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про міський електричний транспорт» міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів.

За визначенням контактна мережа тролейбуса - технічне спорудження інфраструктури тролейбусу, що слугує для передачі електроенергії з тягових підстанцій на електрорухомий склад.

Об`єкти міського електричного транспорту - рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг.

Перевізник - юридична особа, яка в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, здійснюючи експлуатацію та утримання об`єктів міського електричного транспорту;

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міський електричний транспорт» до обов`язків перевізника входить утримувати рухомий склад та інші об`єкти міського електричного транспорту у належному стані.

Відповідно до п. 5 Розділу І Правил експлуатації трамвая і тролейбуса, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 03.02.2020 №36, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.04.2020 за №353/34636, лінію електроживлення позитивного (негативного) потенціалу становлять кабельні або повітряні лінії постійного струму з відповідними силовими комутаційними апаратами та іншими приладами, які застосовуються для передавання електроенергії від шин електротягової підстанції до контактних проводів та рейок.

Відповідно до п.5 Розділу II Правил експлуатації трамвая та тролейбуса до основних функцій підприємств відносяться: проведення технічного обслуговування та ремонту рухомого складу, інших об`єктів, систем електропостачання та зв`язку, обладнання та устаткування міського електричного транспорту.

Відповідно до п.1. Розділу III Правил експлуатації трамвая та тролейбуса технічне обслуговування й ремонт контактних мереж проводиться згідно з СОУ 60.2-33886519- 0003:2006.

Відповідно до п.1. п.7 Розділу IX Правил експлуатації трамвая та тролейбуса забезпечення оперативного відновлення нормального режиму електропостачання трамвая і тролейбуса у разі виникнення аварійних ситуацій та пошкоджень на об`єктах системи електропостачання повинно бути покладено на швидку технічну допомогу служби енергозабезпечення.

Відповідно до п.п. 6.11.13, 6.11.14, 6.11.15, 6.13.2, 7.1.1, Правил охорони праці на міському електричному транспорті, затверджених Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 21.08.2006р. № 546, зареєстровано в Мінюсті 25.10.2006 за № 1146/13020, у разі поломки струмоприймачів їх необхідно відтягти від контактної мережі та надійно закріпити.

Під час обриву контактної мережі водій повинен:

- не допускати до них сторонніх осіб ближче 8 м, виставити знак аварійної зупинки;

- огородити аварійне місце підручними засобами, попереджувати про небезпеку водіїв транспортних засобів, що проїжджають поблизу.

До початку ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт робоче місце працівників швидкої технічної допомоги повинно бути огороджене дорожніми знаками згідно з вимогами Правил дорожнього руху.

Для виконання робіт у колійному господарстві необхідно огороджувати місця цих робіт незалежно від їх обсягів і тривалості, а також від кількості працюючих. Огородження повинні відповідати вимогам державних стандартів "Республиканский стандарт УССР. Безопасность дорожного движения. Ограждения дорожные переносные. Технические условия" (РСТ УССР 1965-86) та "Республиканский стандарт УССР. Безопасность дорожного движения. Ограждения дорожные переносные. Правила применения" (РСТ УССР 1966-86).

А відповідно до п.п. 8.1.1, 8.4.3, 8.4.4 Правил охорони праці на міському електричному транспорті діючими контактними мережами, пристроями СЦБ та зв`язку міського електротранспорту вважаються такі мережі або їх окремі ділянки та пристрої, які перебувають під номінальною напругою, що не перевищує 1000 В, або на які в будь-який час може бути подана напруга включенням комутаційної апаратури, збіркою комутаційних з`єднань, а також контактна мережа, що розміщена в зоні наведеної напруги або має перетинання з діючою ПЛ.

Ці контактні мережі обслуговує персонал, якому дозволено виконання оперативних перемикань, ремонтних, монтажних, налагоджувальних робіт або випробування.

Місце розкатування та підйому контактного проводу вздовж вулиці необхідно огороджувати з в`їзного та виїзного боків у напрямку руху транспортних засобів на відстані 2 м від ділянки робіт штахетними бар`єрами на всю ширину смуги робіт. Додатково перед огородженням назустріч напрямку руху на відстані 10 м від огородження встановлюється переносний попереджувальний знак.

У зоні робіт, де контактний провід чи трос перебувають на землі або на висоті менше 4 м, штахетні бар`єри встановлюються через кожні 30-50 м, а також на перетинах та в місцях виїздів у зону робіт із дворів, місцевих проїздів тощо.

У разі перекидання з підйомників контактних проводів або тросів через вулицю огороджувати місце роботи не потрібно, якщо провід або трос не опускатиметься над проїзною частиною вулиці нижче 4 м.

Під час опускання проводу або троса нижче зазначеної висоти необхідно огороджувати зону робіт штахетними бар`єрами або виставляти перед місцем проведення робіт сигнальника.

Однак, як встановлено судом вищевказаних законодавством вимог правил охорони праці працівниками ремонтної бригади КП «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» Тернопільської міської ради 04.03.2023 під час виконання ремонтних робіт контактної мережі тролейбуса на перехресті АДРЕСА_1 , дотримано не було, внаслідок чого тролейбусний трос контактної електромережі обірвався та пошкодив автомобіль ОСОБА_1 , через що йому завдано майнової шкоди на суму 50 881 грн. 67 коп., що становить вартість відновлювального ремонту його автомобіля.

Таким чином, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у завданні майнової шкоди позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до пошкодження автомобіля позивача, суд доходить висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 50 881, 67 грн. визначеному на підставі висновку судового експерта № 22370 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 29 червня 2023 року.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 п.1, 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи.

Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Дослідивши надані представником позивача документи та наявні у справі докази, судом встановлено, наявний обґрунтований рахунок вартості послуг експерта щодо проведеної експертизи з урахуванням складності справи.

Згідно договору про надання експертних послуг №22370 від 21.06.2023, платіжної інструкції від 29.05.2023 ОСОБА_1 оплачено експерту за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи КТЗ 4500 грн.

Суд вважає, що зазначені витрати в розмірі 4500 грн. є співмірними із складністю справи, часом, витраченим експертами на виконання відповідних робіт, обсягом наданих експертами послуг.

Таким чином, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн., та 4 500 гривень понесених витрат на оплату проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Також, представником позивача у позовних вимогах вказується на відшкодування витрат за надання правничої допомоги.

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №0297-ц від 08 березня 2023 року вартість послуг Адвокатського об`єднання щодо надання правової допомоги Клієнту по захисту його інтересів становить 3000,00 грн. (Три тисячі гривень нуль копійок) за годину роботи адвоката, що пов`язана з наданням професійної правничої (правової) допомоги Клієнту.

Як вбачається із Детального опису робіт від 09.05.2024 загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги Клієнту становить 10 годин 00 хвилин (десять годин нуль хвилин), відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в 3000,00 грн., становить 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень нуль копійок). Ціна робіт обчислюється без ПДВ.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 цієї статті ЦПК) .

Зваживши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги в судових засіданнях, враховуючи принцип співмірності, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним є стягнення із відповідача на користь позивача вартості наданих послуг правничої допомоги у розмірі 10 000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 383, 386, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Комунального підприємства «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» в користь ОСОБА_1 50881 (П`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят одну) гривню 67 копійок грошового відшкодування завданої шкоди.

Стягнути із Комунального підприємства «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» в користь ОСОБА_1 4500 (Чотири тисячі п`ятсот) гривень понесених витрат на оплату проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Стягнути із Комунального підприємства «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» в користь ОСОБА_1 1211,20 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнути із Комунального підприємства «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС» в користь ОСОБА_1 10000 (Десять тисяч) гривень понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Комунальне підприємство «ТЕРНОПІЛЬЕЛЕКТРОТРАНС», адреса: вул. Тролейбусна, 7, м. Тернопіль, 46027, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич