Дата документу 29.07.2024
Справа № 501/3057/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа: ОСОБА_2 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 із заявою в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що в 2014 році він познайомився з ОСОБА_2 . Між ними зв`язались близькі стосунки, від яких народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часом, після народження дитини заявник став помічати, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, на зауваження не реагує, що призводило до постійних сварок і як наслідок негативної поведінки ОСОБА_2 вони вже більше двох років, живуть хоча і під одним дахом, оскільки є співвласниками житла, але ведуть окреме господарство. ОСОБА_4 займає окрему кімнату, ніде не працює, господарством не займається, фактично вихованням, утриманням дитини займається виключно заявник. Мати життям дитини не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, від виховання дитини повністю самоусунулась, з дитиною не спілкується, не надає їй матеріальної підтримки, дитина постійно проживає із заявником який її самостійно виховує та утримує, піклується про здоров`я дитини, надає їй належний фізичний, духовний, гармонійний, розумовий, безпечний розвиток, як особистості. Сприяє його повноцінній реалізації як підлітка: у навчанні, повсякденному житті, спорті, цікавиться життям дитини як у школі, так і у повсякденному житті, є для дитини опорою та прикладом, працює і повністю матеріально забезпечує та самостійно виховує дитину.

26 червня 2024 року заявника було мобілізовано і його малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишився фактично один, оскільки мати дитини неспроможна виконувати належним чином батьківські обов`язки, через що заявник змушений був просити свою матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - бабусю дитини, здійснювати догляд за його сином. Мати заявника, є особою похилого віку, перенесла ішемічний інсульт, має гіпертонічну хворобу ІІІ стадії. Постійно перебуває на лікуванні. Вона не може доглядати дитину, утримувати її та виховувати.

Заявник, як батько дитини несе основну відповідальність за виховання своєї дитини, розвиток, піклується про його здоров`я та безпеку і заради добробуту дитини, а також для оформлення документів, що можуть слугувати підставою для звільнення його зі Збройних Сил України йому необхідно підтвердити даний факт.

Від заявника, до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути заяву без його участі, підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги (а.с.39).

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти заявлених вимог не має.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , його батьком у свідоцтві про народження вказаний ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 04.11.2015 (а.с.5).

Батько із сином до 26.06.2024 разом мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 належить 1/3 частки квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.12.2017, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.12.2019 (а.с.23-27).

14.06.2024 ОСОБА_1 оновив свої дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що підтверджується Витягом №2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 14.06.2024 (а.с.21).

26 червня 2024 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, був визнаний придатним до служби та в той же день мобілізований, що підтверджується, довідкою №35/124 від 26.06.2024 (а.с.22).

ОСОБА_1 до мобілізації працював в «МТП» Чорноморськ», мав постійний дохід, що підтверджується довідкою ДП «МТП «Чорноморськ» від 04.07.2024 №89 (а.с.28).

29 червня 2024 року малолітній ОСОБА_3 залишившись без батька став проживати з бабусею ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться по сьогоднішній день, що підтверджується заявою ОСОБА_5 (а.с.6-7).

ОСОБА_1 з матір`ю дитини, ОСОБА_2 в шлюбі не перебував.

Дитину виховував та утримував батько, але після призову до лав ЗСУ дитиною займається бабуся ОСОБА_5 , з якою він проживає на теперішній час, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.07.2024 складеним комісією Олександрійської селищної адміністрації, актом з місця проживання від 03.07.2024 (а.с.9-10).

Дитина на даний час проживає разом з матір`ю заявника, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про задекларованих/ зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.06.2024 №3708 (а.с.8), актом обстеження житлово-побутових умов від 08.07.2024, складеним Службою у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради (а.с.11).

Згідно акту від 20.06.2024 за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 разом із своїм сином малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитиною повністю займається батько, самостійно виховує та утримує дитину. Мати веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь, дитиною не займається, живе окремо (а.с.14).

Згідно довідки лікаря нарколога за №01/15-931 від 25.07.2024 громадянка ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП «Чорноморська лікарня» у зв`язку з зловживанням алкоголю.

Мати заявника, ОСОБА_5 є непрацездатною особою, має ряд захворювань: перенесла ішемічний інсульт, має гіпертонічну хворобу, проходить постійно лікування, що підтверджується довідкою КНП «Чорномрська лікарня» ЧМР Одеського району, Одеської області, від 02.07.2024 №7720 (а.с.18), випискою №7720 із медичної картки стаціонарного хворого від 04.07.2024 (а.с.19).

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (пункт 2 частини 1 статті 315 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведеними у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Відповідно до статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

При цьому, судом встановлено, що відповідач не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, необхідне заявнику для можливості захисту прав дитини та інтересів, так як дитина виховується одним із батьків, тобто батьком.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа: ОСОБА_2 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя