Справа № 333/5519/23
Провадження № 2/333/376/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участі секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., представника позивача адвоката Железняка В.К., представника відповідача адвоката Крупка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Железняка Віктора Кузьмича до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

05.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, який 14.02.2024 року було уточнено позивачем, в інтересах якої діє адвокат Железняк В.К. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 227 184 грн. 96 коп., за період з 01.07.2019 року по 30.06.2023 року, пов`язану з несвоєчасною сплатою аліментів, стягнутих за заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року по справі № 333/4214/14-ц та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2013 року по 22.11.2022 року, який припинений на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 року (справа № 333/4555/22 року). Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року по справі № 333/4214/14-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконанні в Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року по справі № 333/4214/14-ц, за яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведене виконавче провадження № ВП 50426059. Через нерегулярні виплати аліментів виник борг, який боржник погасив повністю до березня 2019 року. Проте з квітня 2019 року ОСОБА_2 знову перестав платити аліменти і виникла та почала збільшуватись заборгованість за аліментами, яка існує дотепер. З серпня 2019 року по червень 2023 року ОСОБА_2 умисно аліменти не сплачував взагалі. При цьому будь-які угоди чи договори, пов`язані зі сплатою аліментів, боржник ОСОБА_2 зі стягувачем ОСОБА_1 не укладав і не ініціював укладення будь-яких угод з приводу аліментів та утримання дочки. Також він не мешкав разом з дитиною, не займався її вихованням та не забезпечував утримання дочки.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.08.2023 року аліменти не сплачувались ОСОБА_2 в період з серпня 2019 року по червень 2023 року, розмір заборгованості станом на 30.06.2023 року становив 234 823,00 грн. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем в розрахунку від 21.08.2023 року, боржник ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржив.

Вважає, що з ОСОБА_2 належить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, здійснивши нарахування в розмірі 1% на щомісячні суми несплачених аліментів. Загалом, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період 01.07.2019 року до 30.06.2023 року склала 227 184 грн. 96 коп. Окрім цього, при розгляді справи належить врахувати, що боржник ОСОБА_2 був та є працездатною особою, мав та має постійну високооплачувану роботу, а нині знаходиться на військові службі в Національній гвардії України, отримує значні щомісячні доходи, має заощадження, внаслідок чого він мав фінансові можливості сплачувати аліменти на утримання дитини своєчасно та у повному обсязі і не накопичувати борги по аліментам. Догляд за неповнолітньою дочкою, обстеження, лікування обходилось позивачу в значну грошову суму. В період з 01.07.2019 року до 30.06.2023 року боржник ОСОБА_2 не сплатив жодної копійки аліментів на утримання дочки як стягувачу ОСОБА_1 , так і іншим особам, які доглядали в певні періоди дитину; не забезпечував дочку іншим чином необхідним для її життя, навчання та здоров`я; з дитиною не жив і не утримував її особисто; доказів протилежного він не надав через їх відсутність.

Наразі через військову агресію російської федерації проти України стягувач ОСОБА_1 не працює і не має доходів, окрім допомоги держави та міжнародних організацій. Аліменти, які останнім часом стягуються примусово з ОСОБА_2 , витрачаються виключно та в повному обсязі на утримання дитини. Додатково зазначила, що орієнтовний розрахунок судових витрат буде складати близько 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 05.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.

28.08.2023 року від представника відповідача адвоката Крупка О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог представник відповідача зазначає наступне.

Позивач у позові зазначає, що догляд за неповнолітньою дочкою, обстеження, лікування обходяться позивачу в значну грошову суму. А наразі через військову агресію російської федерації проти України позивач не працює і не має доходів, окрім допомоги держави міжнародних організацій. Всі вказані доводи позивача є обманом та направленні на введення суд в оману. Починаючи з 2017 року та по теперішній час ОСОБА_1 постійно проживає в Польщі. До вересня 2021 року приїздила в Україну кілька разів на рік, а з вересня 2021 року взагалі не приїздила в Україну. Починаючи з 2016 року до червня 2017 року малолітня дитина ОСОБА_3 , фактично мешкала у батьків ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 почала періодично їздити до Польщі. Починаючи з червня 2017 року та по теперішній час малолітня дитина ОСОБА_3 фактично проживає разом з батьками ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , (наразі є тимчасово окупованою територією). ОСОБА_2 починаючи з 30.06.2016 року по 21.06.2019 року під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), переміщувався по території України та не мав постійного місця проживання. Починаючи з 25.02.2020 року по теперішній час проходить службу в військовій частині НОМЕР_3 -Б. З 25.02.2020 року по 24.02.2022 року фактично мешкав за місцем служби в м. Бердянськ. Починаючи з липня 2019 року та по 24.02.2022 року відповідач ОСОБА_2 постійно передавав продукти харчування, одяг та грошові кошти для дитини своїм батькам. Також, за період березень-травень 2022 року відповідач перераховував на рахунок своєї мами грошові кошти на дитину у розмірі 15 000,00 грн. Після того, як територія, де наразі мешкає дитина була окупована, а батьки відповідача почали співпрацювати з окупантами, перерахування коштів стало не можливим. Також, зазначив, що коли неповнолітня дитина ОСОБА_3 переїхала мешкати до батьків відповідача, то їм було передано банківську картку, на яку надходили аліменти. На момент передачі банківської карти на ній були відсутні грошові кошти. Як відомо відповідачу, зі слів його матері, що банківську карту у них забрала ОСОБА_1 в кінці 2018 року і більше вони не могли користуватися аліментами, які сплачував ОСОБА_2 . Отже, починаючи з кінця 2018 року сплачені ОСОБА_2 аліменти не витрачалися в інтересах дитини, а фактичне утримання дитини здійснювалося відповідачем ОСОБА_2 . Також, починаючи з 01.09.2019 року по теперішній час ОСОБА_3 навчається в КЗ «Преславська гімназія імені академіка Миколи Державіна» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області, що підтверджується довідкою № 098 від 02.12.2022 року, виданою директором «Преславської гімназії імені академіка Миколи Державіна» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області. Окрім зазначеного, підтвердженням того, що дитина не проживає з матір`ю за кордоном є відповідь Державної прикордонної служби України № 91-36774/18/23-вих від 03.08.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 починаючи з 08.11.2017 року по 03.08.2023 року державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями не перетинала. На початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022 року, ОСОБА_2 як військовослужбовець по службі вимушений був покинути місце проходження служби. При цьому, 24.02.2022 року перед від`їздом, намагався організувати вивезення своєї доньки ОСОБА_3 та своїх батьків, проте батьки відмовилися покинути місце проживання та відмовилися віддати йому його доньку ОСОБА_3 . ОСОБА_1 з 24.02.2022 року ігнорує неодноразові заклики ОСОБА_2 поїхати та забрати з окупованої території їх доньку у його батьків. З об`єктивних причин та з метою уникнення загрози життю та здоров`ю своєї дитини самостійно ОСОБА_2 цього здійснити не може. Проте, звернувся із заявою про допомогу вивезти його доньку з окупованої території до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Таким чином, починаючи з червня 2017 року малолітня дитина ОСОБА_3 фактично не мешкає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та не перебуває на її утриманні.

Що стосується стягнення з ОСОБА_2 неустойки за період з 01.01.2019 року до 31.03.2023 року у розмірі 219 871 грн. 53 коп. Позивачем до позову додано розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 31.05.2023 року заборгованість зі сплати аліментів складає 288 086 грн. 33 коп. Проте, вказаний розрахунок заборгованості є недійсним. На вимогу відповідача, державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) було надіслано розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 21.08.2023 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів складає 174 714 грн. 79 коп. Даний розрахунок заборгованості зроблено державним виконавцем з урахуванням сплачених відповідачем аліментів за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року, та за період липень-серпень 2023 року, а також фактично отриманого доходу за період з лютого 2020 року по 31.08.2023 року.

Що стосується нарахування пені за період з 01.07.2019 року по 31.03.2023 року слід зазначити наступне. Як вже було зазначено вище, починаючи з червня 2017 року та по теперішній час, малолітня дитина ОСОБА_3 фактично не проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . Крім того, оскільки з липня 2019 року відповідач мешкав разом з дитиною у своїх батьків та самостійно утримував дитину, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість, що ОСОБА_1 відкликає виконавчий лист на стягнення аліментів з державної виконавчої служби. Починаючи з липня 2019 року та по червень 2023 року (надходження до військової частини постанови ДВС про звернення стягнення на заробітну плату від 08.06.2023 року) з ДВС жодних повідомлень про стягнення аліментів на адресу місця реєстрації чи за місцем служби відповідача не надходило. Позивач ОСОБА_1 жодного разу за вказаний період не згадувала та не вимагала від відповідача сплати аліментів, а тому він був впевнений, що їхня з ОСОБА_1 домовленість була нею виконана. Тільки після надходження за місцем служби відповідача постанови ДВС про звернення стягнення на заробітну плату від 08.06.2023 року відповідач дізнався про наявність у нього заборгованості по аліментам та зрозумів, що ОСОБА_1 не відкликала виконавчий лист. Також, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 50426059, які доступні в системі АСВП, відповідачу стало відомо, що державним виконавцем 29.10.2020 року отримано відповідь на запит від Державної фіскальної служби України про джерела отриманим доходів боржника фізичної особи, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримував доходи від податкового агенту з кодом , а саме військової частини НОМЕР_3 , де на той час проходив службу відповідач. Аналогічні відповіді державний виконавець отримав 02.04.2021 року, 06.05.2021 року, 13.06.2021 року. Проте, з не зрозумілих причин державний виконавець Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) виносить постанову від 09.04.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та вказує, що боржник отримує доходи у 501-му окремому батальйоні морської піхоти (в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) перебуває у складі 36-ї окремої бригади морської піхоти ВМС ЗСУ, АДРЕСА_1 та зобов`язує саме військову частину НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) здійснювати відрахування з доходів відповідача. Після винесення даної постанови від 09.04.2021 року і до червня 2023 року державним виконавцем не вчиняється інших процесуальних дій щодо примусового стягнення аліментів і відповідача. Відповідач ОСОБА_2 ніколи не приховував місце своєї служби від ОСОБА_1 , не ухилявся від сплати аліментів, більш того завжди, окрім аліментів, матеріальне утримував свою доньку, а враховуючи домовленість із позивачем про відкликання виконавчого листа з ДВС, у зв`язку із її постійним проживанням у Польщі без дитини та повним утриманням відповідачем своєї доньки, відсутністю утримання аліментів за місцем служби, враховуючи наявність в ДВС інформації про місце служби відповідача, був достеменно впевнений, що примусове стягнення аліментів через органи ДВС не здійснюється.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга ст. 614 ЦК України).

Таким чином, враховуючи, що позивач починаючи з 2017 року постійно не проживає з малолітньою дитиною, аліменти, які сплачувалися відповідачем до червня 2019 року не витрачалися в інтересах дитини; домовленість між позивачем та відповідачем про відкликання позивачем виконавчого документу з примусового стягнення, у зв`язку із її не проживанням з дитиною та фактичним утриманням відповідачем доньки, не вимагання позивача з липня 2019 року виплати аліментів та його впевненість у виконанні позивачем їхньої домовленості; наявністю відомостей у державного виконавця про місце служби відповідача; помилкове направлення постанови про звернення стягнення на заробітну плату на іншу військову частину, не за місцем проходження служби відповідача, тривала бездіяльність органів державної виконавчої служби, відповідач вважає, що заборгованість за аліментами виникла штучно, не з його вини. А від так відсутні підстави у нарахуванні та стягненні пені з відповідача. Просить у позові відмовити.

Відповіді на відзив від позивача не надходило.

Представник позивача адвокат Железняк В.К. у судовому засіданні позов підтримував, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що дійсно його довіритель наразі знаходиться за кордоном, дитина мешкає з батьками відповідача, проте кошти, які отримувала позивач як аліменти, пересилались на банківську карту матері відповідача. Окрім того, зазначив, що наразі рішення суду про стягнення аліментів є чинним, виконавчий лист перебуває на виконанні,у відповідача наявна заборгованість по аліментам, а тому вимоги щодо стягнення пені є обґрунтованими.

Представник відповідача адвокат Крупка О.О. у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити, так як ОСОБА_2 не мав умислу на створення заборгованості по аліментам, вважав, що позивач виконавчий лист відкликала, так як їх дитина наразі мешкає з його батьками. Крім того, відповідач добровільно надавав допомогу на утримання доньки, пересилав своїй матері кошти до того моменту, поки це було можливо. Наразі територія тимчасово окупована і надсилати кошти неможливо.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2013 року по 22.11.2022 року, який припинений на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 року (справа № 333/4555/22 року), що сторони не оспорюють.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2014 року по справі № 333/4214/14-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 05.08.2014 року.

На виконання вказаного рішення суду 30.09.2014 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконані в Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), виконавче провадження ВП № 50426059 (а.с. 11).

09.04.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, в якій зазначено, що боржник отримує дохід у 501 окремий батальйон морської піхоти (в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) перебуває у складі 36 окремої бригади морської піхоти ВМС ЗСУ, АДРЕСА_1 (а.с. 54).

08.06.2023 року в рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, де встановлено, що боржник отримує дохід у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_2 (а.с. 55).

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.05.2023 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 288 086 грн. 33 коп.

Відповідачем надано до суду розрахунок заборгованості наданого державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.08.2023 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 174 714 грн. 79 коп. (а.с. 46).

Позивач навів розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2019 року по 30.06.2023 року складає 227 184 грн. 96 коп.

За клопотанням представника відповідача судом було витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону ОСОБА_1 у період з січня 2017 року по 28.02.2024 року. З відповіді Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.02.2024року встановлено, що ОСОБА_1 у період з 17.12.2017 року періодично перетинає кордон, за межами країни знаходиться по 4-5 місяців на території України менше місяця і знов виїжджає, востаннє позивач виїхала з країни 14.09.2021 року і до теперішнього часу кордон не перетинала.

Позивачем надано до суду копії скрин-шотів з мобільного телефону про переказ коштів на картку ОСОБА_4 (матері відповідача): 07.08.2023 року на суму 10 000,00 грн., 12.02.2024 року на суму 18 500,00 грн., 03.12.2023 року на суму 10 000,00 грн., 28.08.2023 року на суму 10 000,00 грн., 27.10.2023 року на суму 10 050,00 грн., 15.10.2023 року на суму 5 000,00 грн., 15.01.2024 року на суму 15 000,00 грн.

Відповідач є військовозобов`язаним, перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, військове звання старший лейтенант, є учасником бойових дій. Витягом з послужного списку підтверджено, що з 30.08.2011 року по теперішній час ОСОБА_2 проходить військову службу, був у різних військових частинах та займав різні посади за штатом. У період з 06.02.2020 року по 24.02.2022 року займав посаду командира в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_1 , з 24.02.2022 року по теперішній час командир військової частини НОМЕР_3 -Б АДРЕСА_2 (а.с. 38-40).

Факт проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з 2017 року і по теперішній час з батьками відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачем не спростований.

Згідно з довідкою № 098 від 02.12.2022 року, виданої директором «Преславської гімназії імені академіка Миколи Державіна» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_3 з 01.09.2019 року по теперішній час навчається в КЗ «Преславська гімназія імені академіка Миколи Державіна» Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (а.с. 41).

У зв`язку з тимчасовою окупацією місця проживання батьків відповідача, останній звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з проханням допомогти вивезти його доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тимчасово окупованої території, про що свідчать звернення ОСОБА_2 та відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (а.с. 42-43).

До суду надано копії платіжних інструкцій, за якими ОСОБА_2 здійснював переказ на картку ОСОБА_4 (своєї матері): 02.03.2022 року на 5 000,00 грн., 04.03.2022 року на суму 4 000,00 грн., 23.02.2022 року на суму 5 000,00 грн., 14.05.2022 року на суму 1 005 грн. 03 коп.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою ст. 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

У вказаній постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16.

Позивач навела розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 227 184 грн. 96 коп.

Відповідач та його представник з даним розрахунком не погоджуються, проте власний розрахунок не надали, при цьому звертають увагу, що вини відповідача у наявній заборгованості не має, так як останній ніколи не ухилявся від сплати аліментів.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідачем та його представником не надано доказів того, що у боржника, на момент звернення до суду з позовом, відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Проте, зазначено, що така заборгованість нарахована помилково, так як державним виконавцем невірно зазначено місце проходження військової служби ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частин першої-третьої ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.08.2023 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 174 714 грн. 79 коп. за період з січня 2019 року по серпень 2023 року включно.

З даного розрахунку слідує, що відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим виникла така заборгованість.

Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Доказів того, що вказаний розрахунок державного виконавця оскаржувався у встановленому законом порядку, відповідач та його представник не надали.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

На виконані в Комунарському ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини.

У відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів.

Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним.

Відповідач зазначив, що 09.04.2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, в якій зазначено, що боржник отримує дохід у 501 окремий батальйон морської піхоти (в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) перебуває у складі 36 окремої бригади морської піхоти ВМС ЗСУ, АДРЕСА_1 , хоча згідно з послужним списком ОСОБА_2 у період з 06.02.2020 року по 24.02.2022 року займав посаду командира в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_1 . Тобто, державним виконавцем невірно зазначено місце проходження військової служби, внаслідок чого відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 не проводились (а.с. 54).

З 24.02.2022 року по теперішній час ОСОБА_2 є командиром військової частини НОМЕР_3 -Б АДРЕСА_2 (а.с. 40).

Лише 08.06.2023 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, в якій зазначено, що боржник отримує дохід у в/ч НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 (а.с. 55).

Отже, враховуючи вищевикладене, вважаю, що відповідачем доведено, що заборгованість за період з 01.07.2019 року по 08.06.2023 року по сплаті аліментів виникла не з його вини та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідач не перебував на обліку як шукаючий роботу, місце роботи (служби) не змінював, окрім того, про місце проходження ним служби була усвідомлена позивач, яка в свою чергу не зверталась із заявами до державного виконавця з приводу відсутності нарахувань по аліментам, що підтверджує доводи відповідача про їх домовленість з приводу відзиву позивачем виконавчого листа, так як дитина мешкає з його батьками.

Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Суд вважає, що у справі наявні усі підстави для звільнення відповідача від сплати неустойки, відповідачем надано належні та допустимі докази відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості по аліментам (липень 2019 року 1 556 грн. 34 коп., липень 2023 року 30 106 грн. 26 коп., серпень 2023 року 45 272 грн. 34 коп).

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 278-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 в особі представника адвоката Железняка Віктора Кузьмича до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик