ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3765/24 Справа № 212/3834/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/3834/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року,

встановив:

У травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно Заяви б/н від 19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було збільшено до 35 000 гривень. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 08 травня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 37 349,19 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 30 050 гривень, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7 299,19 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також відшкодувати судові витрати по справі.

У червні 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, який обґрунтований тим, що він є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», мав у банку картковий рахунок № НОМЕР_1 на якому станом на 24 вересня 2021 року о 21.22 годині був наявний кредитний ліміт у розмірі 35 000 гривень, який ним не використовувався. За вказаним картковим рахунком була оформлена розстрочка «Оплата частинами», договір № 3388, яка ним повністю погашена 10 березня 2022 року та її сплата здійснювалася виключно на його особисті кошти, які він вносив понад кредитний ліміт, бо кредитним лімітом він не користувався з 14 грудня 2020 року.

24 вересня 2021 року він виявив, що його номер мобільного телефону НОМЕР_2 , який був фінансовим номером за картковим рахунком № НОМЕР_1 не працює, звернувся до ПрАТ «Київстар» 25 вересня 2021 року. При цьому, з ранку 25 вересня 2021 року виявив, що з карткового рахунку № НОМЕР_1 було проведено дві транзакції невідомими особами на загальну суму 29 998 гривень, а саме о 21.23 годині 24 вересня 2021 року транзакція на суму 12 499 гривень, о 21.43 годині транзакція на суму 17 499 гривень., з яких і утворилася заборгованість перед банком. У подальшому, 25 вересня 2023 року після поновлення номеру мобільного телефону, йому надійшли смс про вдалі покупки в Інтернет магазині «Розетка» на суми 12 499 гривень та 17 499 гривень, з якими він відразу зв`язався, однак покупки забрати не встиг, оскільки товар вже було видано.

Виявивши вказаний факт, звернувся до банку, сповістивши про вказані дії та до органів поліції, що підтверджується витягом з ЄРДР № 0000625. Після звернення до банку, картку із картковим рахунком № НОМЕР_1 працівник банку забрала та перевипустила нову картку № НОМЕР_3 , якою він не користувався, окрім погашення розстрочки «Оплата частинами» власними коштами. Однак, АТ КБ «Приватбанк» просто нараховував відсотки на викрадений шахрайськими діями кредитний ліміт.

На теперішній час за картковим рахунком № НОМЕР_3 станом на 08 червня 2023 року рахується заборгованість в розмірі 37 349,19 гривень.

Вважає, що згідно норм діючого законодавства України, саме на банк покладено обов`язок доведення, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, в противному випадку неправомірність списання коштів та транзакцій презюмується на користь користувача картки. Банк не забезпечив безпечність банківських операцій та переказу коштів, не бажає виконати вимоги закону та відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням вищевказаних незаконних операцій з його картковим рахунком, а навпаки нараховує відсотки.

У зв`язку з викладеним, просив суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому кредитному рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , яким було замінено картковий кредитний рахунок № НОМЕР_1 до того стану, у якому він був перед виконанням 24 вересня 2021 року о 21.23 годині та 21.43 годині операцій (транзакцій) на загальну суму 29 998 гривень, шляхом повернення коштів, списаних внаслідок вчинення таких транзакцій; припинити нарахування за картковим рахунком № НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 процентів за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення 24 вересня 2021 року о 21.23 годині та 21.43 годині операцій (транзакцій) на загальну суму 29 998 гривень, через картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» та скасувати нараховані проценти у зв`язку з даними операціями.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» залишені без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволений. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому кредитному рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , яким було замінено картковий кредитний рахунок № НОМЕР_1 до того стану, в якому він був перед виконанням 24 вересня 2021 року о 21.23 годині та 21.43 годині операцій (транзакцій) на загальну суму 29 998 гривень, шляхом повернення коштів, списаних внаслідок вчинення таких транзакцій; припинено нарахування за картковим рахунком № НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 процентів за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення 24 вересня 2021 року о 21.23 годині та 21.43 годині операцій (транзакцій) на загальну суму 29 998 гривень, через картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» та скасувати нараховані проценти у зв`язку з цими операціями. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що службовою перевіркою встановлено, що після перевипуску сім-картки було придбано товар на «Розетці» 24 вересня 2021 року на суму 17 499 гривень, та 24 вересня 2021 року на суму 12 499 гривень. Оплату проведено на сайті «Розетка» з картки НОМЕР_4 . Оскаржити операцію і повернути кошти можливості немає. Проведено контакт із заявником за номером телефону НОМЕР_5 . Повідомлено, що банк не може допомогти в поверненні коштів, клієнту рекомендовано звернутися до ОВС. Клієнт до ОВС звернувся, від Розетки також отримали інформацію, що товар вже забрали і отримувача ідентифіковано, як ОСОБА_2 у місті Дніпро. Посилається, що ОСОБА_1 на гарячу лінію банку не звертався як і не звертався, а звернувся лише 25 вересня 2021 року із заявою стосовно повернення списаних грошових коштів з платіжних карток. Також зазначає, що подальше викрадання коштів з кредитної картки, сталося з вини самого ОСОБА_1 . А саме, після пере випуску сім картки, номер якого був одним із інструментів доступу до Приват24 ОСОБА_1 несвоєчасно заблокував номер свого фінансового телефону, що дало змогу шахраям отримати доступ в аккаунті Приват24 і володіючи фінансовим номером підтвердити операції по карткам ОСОБА_1 . На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 було порушено п.п.1.1.2.1.10 Прав та обов`язків клієнта «Умов та правил надання банківських послуг».

Таким чином, за операції, які проведені 25 вересня 2021 року по кредитній картці № НОМЕР_6 ОСОБА_1 несе відповідальність ОСОБА_1 . Провина банку у несанкціонованому списанні коштів на суму 29 998 гривень з картки клієнта, відсутня. Відсутні і докази того, що до часу зняття коштів шахраями ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою зняття з його номеру телефону НОМЕР_5 ознаки «Фінансовий» та блокування вказаного аккаунта клієнта в системі Приват24. Отже, власна недбалість та бездіяльність по захисту своїх грошей, а також дії та бездіяльність ОСОБА_1 щодо захисту персональних даних та власного мобільного фінансового телефону і несвоєчасне блокування кредитного рахунку, аккаунта в Приват24, зміна номеру фінансового телефону, стали у сукупності причиною списання коштів. Наголошує, що оспорювані транзакції на рахунку ОСОБА_1 були вчинені до моменту його повідомлення про це Банк, тому ОСОБА_1 повинен нести відповідальність за фінансові операції, що були вчинені до такого повідомлення. Вказане судом першої інстанції враховано не було. Зазначає, що наявність кримінального провадження не може свідчити в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який є діючим та дійсним, вважає, що є всі законні підстави для задоволення позову Приватбанку про стягнення заборгованості за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новак А.М., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що позивачем на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору надано до суду завірену Анкету-заяву відповідача від 19 жовтня 2010 року, з якої слідує, що ОСОБА_1 погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. При цьому в заяві відсутні відомості про отримання відповідачем кредитної картки, її номеру, розміру кредитного ліміту.

Крім того, ОСОБА_1 28 вересня 2021 року підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено детальну інформацію щодо кредитування, яка актуальна в період з 26 вересня 2021 року по 13 жовтня 2021 року.

На підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки позивачем було надано довідку про отримання кредитних карток, в якій зазначено дату відкриття рахунку № НОМЕР_7 05 березня 2013 року «Картка Універсальна».

13 червня 2018 року відповідачу видано картку НОМЕР_4 , яка 28 вересня 2021 року перевипущена за № НОМЕР_8 .

Відповідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки старт карткового рахунку відбувся 05 березня 2013 року, останній раз кредитний ліміт збільшився 23 липня 2020 року до 35000 гривень, який зменшено 06 грудня 2021 року до 35000 гривень та 06 грудня.2021 року зменшення кредитного ліміту до 30 050 гривень. 15 грудня 2021 року кредитний ліміт складав 0,00 гривень.

На підтвердження факту встановлення кредитного ліміту та користування відповідачем кредитних коштів АТ КБ «Приватбанк» було надано розрахунок заборгованості (а.с. 5-13), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідно до якого старт карткового рахунку відбувся 05 березня 2013 року (а.с. 14) та виписку по рахункам за період з 05 березня 2013 року по 11 травня 2023 року. (а.с. 56-67)

Таким чином, з наданих позивачем доказів, вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними картками, здійснював оплату за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору.

Відповідно положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів ОСОБА_1 , оспорюючи транзакції щодо перерахування коштів 24 вересня 2021 року, посилався на те, що він не надавав нікому дозволу на доступ до свого електронного сервісу «Приват-24», не передавав жодних паролів чи іншої інформації стороннім особам, а також жодним чином не сприяв шахраям, щоб вони мали змогу списати грошові кошти з його кредитної картки.

При цьому, відповідно матеріалів справи ОСОБА_1 мав кредитну картку № НОМЕР_8 в АТ КБ «Приватбанк», що не оспорюється АТ КБ «Приватбанк».

Згідно виписки по картці № НОМЕР_8 за період з 01 січня 2013 року по 31 травня 2023 року усього витрат по картці 204 441,36 гривень, усього надходжень 168 092,17 гривень, сума комісій 1 466,63 гривень, сума знижок 246,46 гривень, кредитний ліміт 0 гривень, баланс на початок періоду 0 гривень, баланс на кінець періоду мінус 37 349, 19 гривень.

Також випискою по картці № НОМЕР_8 встановлено, що за період з 21 вересня 2021 року по 28 вересня 2021 року на картковому рахунку було встановлено кредитний ліміт 35 000 гривень, усього витрат 29 998, 00 гривень, та 24.09.2021 року відбулося списання коштів сумі 17 499 гривень та 12 499 гривень.

ОСОБА_1 оформлено кредит «Оплата частинами» на загальну суму 16 999 гривень, дата першого платежу 13.04.2021 року, дата останнього платежу 13.03.2022 року, процентна ставка 0, 01% ( а.с.94-102). Вказане підтверджується і випискою по кредиту договір №3388 від 13.04.2021 року, залишок на початок періоду 16 999, 00 гривень. (а.с.92)

24 вересня 2021 року о 21.43 годині відбулося списання коштів з картки № НОМЕР_8 в сумі 17 499 гривень, 24 вересня 2021 року о 21.23 годині в сумі 12 499 гривень. (а.с.88)

25 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про притягнення до відповідальності невідому особу, яка в період часу з 24 вересня 2021 року до 25 вересня 2021 року скоїла крадіжку грошових коштів в сумі 30 000 гривень з його картки універсальна «Приватбанк». (а.с. 103)

За вказаним фактами 26 вересня 2021 року Відділенням поліції № 3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесені до ЄРДР відомості щодо заяви ОСОБА_1 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України, номер кримінального провадження № 0000625. (а.с.104)

Відповідно повідомлення на адресу ОСОБА_1 , надісланого на його електронну адресу з гарячої лінії «Шахрайство» 25 вересня 2021 року о 14.29 год. на його звернення в «Приватбанк» із повідомленням про шахрайство, йому співробітниками банку рекомендовано подати заяву в поліцію. (а.с. 107)

Крім того, відповідно електронного листа «Про блокування картки після сумнівних операцій» на електронну адресу ОСОБА_1 25 вересня 2021 року о 14.30 годин ОСОБА_1 повідомлено, що його картки заблоковані, запропоновано перевипустити картки в будь-якому відділенні «Приватбанку». (а.с. 105).

Крім того, ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням до АТ КБ «Приватбанк» в якому просив провести внутрішнє розслідування та звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів з приводу розслідування шахрайства; зупинити нарахування відсотків по картці до з`ясування всіх обставин відповідними органами; признати недійсними транзакції 24 вересня 2021 року та не притягати його до сплати цих коштів. (а.с.109-110)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши, що Банком не надано належних і достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 як власник та користувач картки, своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, дійшов висновку що списання грошових коштів із його карткових рахунків відбулося не з його волі, навпаки, виявивши безпідставне списання та перекази, ОСОБА_1 негайно повідомив Банк про них та звернувся до правоохоронних органів, а відтак він не несе відповідальність за такі операції, що в свою чергу є підставою для відмови Банку у заявленому первісному позові та задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. (ст. 1073 ЦК України)

Відповідно ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).

Згідно з підпунктом 2.1.4.12.5 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, АТ КБ «Приватбанк» посилається на ненадання ОСОБА_1 доказів на підтвердження того факту, що ініціювання операцій, проведених 24 вересня 2021 року по перерахуванню коштів для придбання товарів на Розетці здійснювались не ним. Зокрема, посилався на неврахування судом першої інстанції обставин укладення договору, дійсності його умов, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, презумпцію правомірності правочину, а також коректністю вводу необхідних конфіденційних даних, відомих лише самому клієнту.

В той же час, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, стверджував, що у спірний період зазначені перекази були ініційовані не ним, він не здійснював вхід до Приват24 з метою перерахування коштів, причому ОСОБА_1 заперечує розголошення інформації, яка б сприяла проведенню оспорюваних ним транзакцій.

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, АТ КБ «Приватбанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за платіжною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, колегія суддів доходить висновку про наявність факту порушення прав ОСОБА_1 , який не мав наміру та волевиявлення на здійснення 24 вересня 2021 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з його рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк.

При цьому, 24 вересня 2021 року зафіксовано зняття з рахунку позичальника кредитних коштів, сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною списання заборгованості за таким.

Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 своїми діями не сприяв здійсненню оспорюваних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

При цьому, належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, Банком не представлено.

Отже, встановивши порушення прав ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому кредитному рахунку, припинити нарахування за картковим рахунком ОСОБА_1 процентів за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення 24 вересня 2021 року о 21.23 та 21.43 годині операцій (транзакцій) на загальну суму 29 998 гривень та скасування нарахованих процентів у зв`язку з цими операціями.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, надано правильну оцінку наявним у справі доказам.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста