Провадження №2/760/6428/24
Справа №760/4297/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Усатової І.А.
при секретарі Омелько Г.Т.
за участю представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат та річних, суд
Позивачка звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідачки 25 423 033, 10 грн. боргу за договором позики від 21 січня 2021 року, з яких:
-14 519 560, 00 грн. суми позики, що є еквівалентом 379 200,00 доларів США станом на 20 лютого 2024 року;
-10 499 510, 40 грн. неустойки;
-381 730, 01 грн. інфляційних втрат;
-84 224, 67 грн. річних.
Крім того, просить стягнути з відповідачки 5 595 139, 52 грн. боргу за договором позики від 16 лютого 2023 року, що є еквівалентом 142 624, 00 доларів США.
Посилається в позові на те, що 21 січня 2021 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.
Своїм підписом у договорі відповідачка підтвердила отримання грошових коштів.
Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_5 передав відповідачці у борг грошові кошти в розмірі 379 200, 00 доларів США, що на момент укладення договору за офіційним курсом Національного банку України становило 10 694 767, 00 грн.
За умовами договору позичальник зобов`язалася повернути борг не пізніше 21 січня 2022 року.
Відповідно до пункту 2 договору повернення боргу мало відбуватися в готівковій формі в доларах США протягом 12 місяців 21 числа кожного місяця в розмірі 6 600, 00 доларів США, а останній платіж 21 січня 2022 року в розмірі 336 00, 00 доларів США.
В порушення умов договору борг відповідачкою не повернутий до цього часу.
Крім того, 16 лютого 2023 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.
Відповідно до пункту 1 вказаного договору ОСОБА_5 передав відповідачці у борг грошові кошти в сумі 5 215 560, 01 грн., що на день його укладення за офіційним курсом НБУ становило еквівалент 142 624, 00 долари США.
Відповідно до умов договору гроші в позику передавалися строком до 16 лютого 2024 року.
Відповідно до пункту 3 договору повернення боргу мало відбуватися в готівковій формі в доларах США протягом 12 місяців 16 числа кожного місяця в розмірі 1 552, 00 долари США, а останній платіж 16 лютого 2024 року в розмірі 125 552, 00 долари США.
В порушення умов договору борг і за даним договором позики відповідачкою не повернутий до цього часу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина.
Вона є єдиним спадкоємцем померлого, вступила в спадщину, за її заявою 11 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грушицькою В.В. була заведена спадкова справа № 19/2023.
З урахуванням цього, до неї, як спадкоємця, на підставі ч.1 ст.512 ЦК України, перейшли всі права та обов`язки за договорами позики.
26 жовтня 2023 року відповідачці було направлено повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 21 січня 2021 року та виконання зобов`язань за умовами договору.
Будь-яких дій, направлених на повернення позики, відповідачка не вчинила.
З урахуванням цього, просить стягнути суму боргу за умовами договору позики в розмірі 14 519 560, 00 гр., що є еквівалентом суми боргу в розмірі 379 200, 00 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 20 лютого 2024 року.
Крім того, в зв`язку з допущеним порушенням відповідачкою грошового зобов`язання, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, просить стягнути 381 730, 01 грн. інфляційних втрат та 84 224, 67 грн. річних.
Згідно з пунктом 4 договору позики у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальник має сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення, яка становить 10 499 510, 40 грн.
Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України інфляційні втрати, річні та неустойка нараховані станом на 23 лютого 2022 року.
З урахуванням того, що за договором позики від 16 лютого 2023 року грошові кошти були передані відповідачці в розмірі 5 215 560, 01 грн., що на момент передачі було еквівалентом 142 624, 00 долари США, просить стягнути суму боргу також за офіційним курсом НБУ станом на момент звернення до суду 26 березня 2024 року ( 39.23 х 1 долар ) в розмірі 5 595 139, 52 грн.
Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договорів позики, просить задовольнити позов.
Позовна заява була зареєстрована судом 22 лютого 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копія позовної заяви з додатками направлена в порядку виконання вимог ч.1 ст.177 ЦПК України.
Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для подання відзиву на позов.
Відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.
Протокольною ухвалою суду від 03 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Представники позивачки в судовому засіданні позов підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідачка в судове засідання неодноразово не з`являлася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотніми поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - судової повістки.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідачки із ухваленням заочного рішення.
Заслухавши пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що 21 січня 2021 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.
Відповідно до пункту 1 договору позикодавець ОСОБА_5 передав відповідачці, як позичальнику, грошові кошти в розмірі 379 200, 00 доларів США, що на момент укладення договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 10 694 767, 20 грн., які мали бути повернуті до 21 січня 2022 року.
Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується власноручним підписом у Договорі позики.
Пунктом 2 договору сторони дійшли згоди про порядок повернення позики: в готівковій формі у місті Києві в доларах США протягом лютого 2021 року - грудня 2021 року 21 числа кожного місяця по 6 600, 00 доларів США, а остаточна сума у розмірі 336 000, 00 доларів США мала бути повернута 21 січня 2022 року.
Згідно з пунктом 4 договору позики у разі несвоєчасного повернення відповідачкою грошових коштів вона має сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення.
Крім того, 16 лютого 2023 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.
Відповідно до пункту 1 вказаного договору ОСОБА_5 передав відповідачці у борг грошові кошти в сумі 5 215 560, 01 грн., що на день його укладення за офіційним курсом НБУ становило еквівалент 142 624, 00 долари США, строком до 16 лютого 2024 року.
Відповідно до пункту 3 договору повернення боргу мало відбуватися в готівковій формі в такому порядку: протягом березня 2023 року - січня 2024 року 16 числа кожного місяця в грошовій сумі в гривні, що становить еквівалент 1 552, 00 долари США, а останній платіж 16 лютого 2024 року в грошовій сумі в гривні, що становить еквівалент 125 552, 00 долари США.
Пунктом 5 договору позики сторони дійшли згоди, що у разі несвоєчасного повернення відповідачкою грошових коштів вона має сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми позики.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Після його смерті за заявою позивачки 11 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грушицькою В.В. була заведена спадкова справа № 19/2023.
Довідкою приватного нотаріуса Грушицької В.В. підтверджується, що позивачка є єдиним спадкоємцем померлого позикодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
В той же час, з точки зору закону, в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
На підтвердження укладених між ОСОБА_5 та відповідачкою договорів позики та передачу їй грошових коштів представник позивачки надала до суду засвідчені у порядку ст.95 ЦПК України копії договорів позики, та пред`явила їх оригінали у підготовчому судовому засіданні для огляду.
Наявність оригіналів зазначених договорів у позивачки є свідченням як укладення договорів позики, так і їх невиконання відповідачкою.
Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою зобов`язань за договорами позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та їх задоволення.
Щодо суми до стягнення суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що предметом договору позики від 21 січня 2021 року були кошти в доларах США, а договору позики від 16 лютого 2023 року - в гривні.
При укладенні договору 21 січня 2021 року сторони визначили еквівалент суми позики за офіційним курсом НБУ у гривні на момент його укладення, який становив 10 694 767, 00 грн.
В свою чергу, в договорі від 16 лютого 2023 року сторони визначили еквівалент суми позики за офіційним курсом НБУ відносно до долара США - 142 624, 00 долари США.
( а.с. 12 - 13 ; 158 - 159 )
Звертаючись до суду, позивачка просить тягнути заборгованість у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.
При цьому в законі відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.
В поряду ст. 533 ЦК України позивачка просить стягнути суму позики за договором від 21 січня 2021 року в гривні за офіційним курсом НБУ станом на момент її звернення до суду 22 лютого 2024 року, яка становить 14 519 568, 00 грн.
З договором від 16 лютого 2023 року - у гривні, що є еквівалентом 142 624, 00 долари США станом на 26 березня 2024 року, в розмірі 5 595 139, 52 грн.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
З точки зору ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 20 ЦК України захист права - це використання передбачених законом способів (можливостей, інструментів) для поновлення свого порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права.
Право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Даний принцип є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши договори позики на умовах, викладених у них, відповідачка, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.
З урахуванням викладеного, змісту договорів позики та зазначення у них суми боргу в еквіваленті відповідно до курсу НБУ на день їх укладання, суд вважає, що вимога позивачки про стягнення боргу в національній валюті за договором від 21 січня 2021 року не суперечить вимогам закону та не порушує прав відповідачки, як позичальника та боржника, а також є ефективним способом захисту, визначеним законом.
Суд також вважає, що не суперечить вимогам закону та домовленості сторін договору позики і вимога про стягнення боргу за договором від 16 лютого 2023 року у гривні в сумі, еквівалентній сумі боргу в доларах США, як це визначено його умовами.
Що стосується решти вимог позивачки за договором позики від 21 січня 2021 року, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Статті 549 та 625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, тобто лише наявність між сторонами договірних зобов`язань могла надавати позивачці право нараховувати суми відповідно до даних норм закону.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові у справі № 185/5681/18 від 26 жовтня 2022 року, інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язань та три відсотки річних від простроченої суми не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки, як спадкоємця, у зв`язку з відсутністю між ними договірних зобов`язань.
За вимогами ЦК України склад спадщини має певні особливості: у порядку спадкування переходять лише ті права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень.
За змістом ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті і немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не установлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, якщо вони нерозривно пов`язані з його особою й у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою.
Частиною 2 ст. 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.
При застосуванні буквального тлумачення ч.1 ст. 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях.
Однак це не в повній мірі відповідало б нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання.
Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено, чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора.
В даному рішенні Верховний Суд прийшов до висновку, що оскільки правовідносини між померлим кредитором та позичальником припинилися у зв`язку зі смертю позикодавця, а позивачка, як спадкоємець, стороною такого договору не була, до неї не перейшли майнові права спадкодавця.
На правовідносини між спадкоємцями та позичальником не поширюються норми закону, які регулюють загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема право на пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки відповідно до ч.2 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.
Виходячи з викладеного вище, відсутності рішення суду про стягнення боргу за договорами позики за життя позикодавця, спадкодавця позивачки, підстави для задоволення вимог позивачки в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні.
При вирішенні спору суд також враховує наступне.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.
Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.
Відповідачка, отримавши позов з додатками, судові повістки про час розгляду справи судом, будучи обізнаною про наявність справи в провадженні суду, не подавши відзив та не з`явившись у судове засідання, приведених у позові обставин не спростовувала, відсутності боргових зобов`язань не довела.
Суд при цьому також враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
З урахуванням даної норми закону, гарантованого законом права відповідачки на подання відзиву, яким остання не скористалася, суд розцінює таку поведінку відповідачки як визнання нею позову.
Суд при цьому також враховує, що не подавши відзив, відповідачка своєю поведінкою підтвердила відсутність порушення своїх прав з боку позивачки як самим пред`явленням позову про стягнення боргу, так і порядком та формою його стягнення, приведеними в позові.
Виходячи з цього, суд вважає вимоги позивачки доведеними, а приведені в позові суми боргу в зазначеному вище судом розмірі належними до стягнення.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, не дивлячись на часткове задоволення вимог позивачки, сплаченої позивачкою максимальної суми судового збору при зверненні до суду, визначеної Законом України « Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки судового збору в сплаченому позивачкою розмірі - 15 140, 00 грн. за позовну вимогу та 605, 60 грн. судового збору, сплаченого при подачі зави про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.3,6,11,15,16, 524, 525, 533, 625 - 627,1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14 519 568, 00 грн. боргу за договором позики від 21 січня 2021 року та 5 595 139, 52 грн. боргу за договором позики від 16 лютого 2023 року.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15 745, 60 грн. судового збору.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: І. А. Усатова