РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 рокуСправа № 495/9047/21
Номер провадження 2/495/679/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, та просять визнати недійсним договір дарування магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., укладений 26.10.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Макогончук Н.В. за реєстровим номером 2155.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позиція позивачів

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 15.10.2018 вони уклали з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

У відповідності до зазначеного договору купівлі-продажу від 15.10.2018 вони продали та передали у власність ОСОБА_3 магазин по АДРЕСА_1 площею 204,1 кв.м., а відповідач ОСОБА_3 прийняла у власність вказаний об`єкт нерухомості та здійснює там торговельну діяльність.

Проданий відповідачу ОСОБА_3 магазин належав їм на праві власності в рівних частках, згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.12.2010 р.

Вказаний вище договір купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований за реєстровим № 1279.

Окрім того, між ними та відповідачем ОСОБА_3 15.10.2018 було укладено договір розстрочки платежу, згідно умов якого ними надана відповідачу ОСОБА_3 розстрочка сплати повної вартості придбаного нею магазину на два роки з 15.10.2018 р. по 15.10.2020 рік.

Сума розстрочки складає 21 000 доларів США, повна вартість продажу магазину - 25 000 доларів США.

В момент укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 р. відповідачем здійснено часткову оплату вартості магазину в сумі 4 000 доларів США.

Таким чином, сума не сплаченої вартості магазину, яка складає розмір основної заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед ними, складає 21 000 доларів США (25 000 - 4 000 = 21 000).

Окрім того, за умовами вказаного вище договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., відповідач взяла на себе зобов`язання на період відстрочки повного розрахунку за купівлю магазину здійснювати оплату за його оренду в сумі 300 доларів США щомісячно.

Договір розстрочки платежу від 15.10.2018 р. складено та підписано власноручно відповідачем ОСОБА_3 у присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Отже, згідно досягнутих ними з відповідачем ОСОБА_3 домовленостей та відповідно до умов укладеного 15.10.2018 р. договору розстрочки платежу, відповідач зобов`язалася сплатити суму боргу розміром 21 000 доларів США в повному обсязі не пізніше 15.10.2020 р.

В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач ОСОБА_3 суму боргу в обумовлений договором строк їм не повернула, посилається на відсутність у неї коштів, хоча весь час з моменту придбання у них магазину відповідач веде в ньому господарську діяльність та здійснює реалізацію продукції, отримує прибуток.

26.10.2021 відповідач ОСОБА_3 здійснила відчуження єдиного належного їй на праві власності об`єкту нерухомості магазину по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки №281895650 від 29.10.2021 відповідач ОСОБА_3 уклала зі своєю донькою договір дарування вказаного магазину, який посвідчено приватним нотаріусом Білгород-дністровського районного нотаріального округу Макогончук Н.В., зареєстрованого за реєстровим номером 2155.

За вказаних обставин вони змушені звернутися за захистом свого майнового права до суду із цим позовом.

Позиція відповідачів

12.12.2022 від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Оськіна М.Д. надішли письмові пояснення щодо невизнання відповідачем позовної заяви позивачів про визнання договору дарування недійсним, з яких вбачається, що 15.10.2018 між ОСОБА_3 в якості покупця та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якості продавців, був укладений договір купівлі-продажу предметом якого, згідно п. 1 Договору став магазин за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з будівлі магазин літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер: :01:007:0004.

Згідно п.2 даного договору продаж вчинено за 293072,00 грн, які продавці отримали від Покупця до укладання цього договору в повному обсязі.

Підписання сторонами цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначене в п.1 цього договору майно зроблено з продавцями повністю, і вони не мають до покупця ніяких матеріальних та будь-яких інших претензій. Таким чином, ОСОБА_3 повністю розрахувалася за придбаний магазин, згідно умов договору купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_3 , на законних підставах набула право власності на вказаний об`єкт нерухомості, на умовах встановлених нотаріально посвідченим договором.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бут протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише випадках і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідач ОСОБА_3 , використовуючи своє право, здійснила на користь своєї доньки ОСОБА_4 відчуження об`єкту нерухомості, яке не було жодним чином обмежене, тобто вчини дії, які не суперечать Закону.

Більш того, вчинений правочин був укладений згідно діючого законодавства відповідності до приписів ЦК України та Закону України «Про нотаріат».

У даному випадку, позивачі не обґрунтували, у чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання їх права, та якого саме права також не зазначено.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.

Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Таким чином, ціна Договору є істотною умовою, яка у даному випадку була виконана відповідачем ОСОБА_3 у повному обсязі, а будь-яких змін у безпосередньо Договорі купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, не вносились.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2021 задоволено клопотання позивачів про витребування доказів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2021 задоволено заяву позивачів про забезпечення позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 липня 2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Позивачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не відомі. Неодноразово надавали заяви про відкладення розгляду справи, однак жодної поважності причини неявки до суду до заяв про відкладення справи не надано.

Відомості про розгляд справ ( відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів, та скасувати заходи забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів, та скасувати заходи забезпечення позову, з підстав викладених у її клопотанні, яке міститься в матеріалах справи.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, матеріали містять необхідні докази для її розгляду, суд вирішив розглянути справу без участі позивачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, нормативне обґрунтування, висновки суду

Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно 15.10.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 уклали з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

У відповідності до зазначеного договору купівлі-продажу від 15.10.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 продали та передали у власність ОСОБА_3 магазин по АДРЕСА_1 , який складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

Проданий магазин належав продавцям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.12.2010 р., справа № 2-6448/10, зареєстрованого КП «Білгород Дністровське бюро технічної інвентаризації» 22 лютого 2011 року, реєстраційний номер: 32962165, номер запису: 503 в книзі:1.

Відповідно до п.2 Договору, продаж вчинено за 293072, 00 (двісті дев`яносто три тисячі сімдесят дві) гривні, які Продавці отримали від Покупця до укладення цього договору у повному обсязі.

Сторони, обізнані з рівнем ринкових цін на аналогічні магазини на момент посвідчення цього договору.

Визначену ціну вони, сторони вважають ринковою та справедливою, і її розмір не пов`язаний зі збігом важких для сторін обставин. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначене в п.1 цього договору майно зроблено з Продавцями повністю, і вони не мають до Покупця ніяких матеріальних та будь яких інших претензій.

Вказаний вище договір купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований за реєстровим № 1279.

Позивачі зазначають, що додатково, за умовами договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання на період відстрочки повного розрахунку за купівлю магазину, здійснювати виплати на їх користь в сумі 300 доларів США щомісячно, які вони спільно з ОСОБА_3 означили в договорі як суму за оренду спірного магазину, оскільки повний перехід всіх прав на магазин був здійснений до 15.10.2020 р.

Договір розстрочки платежу від 15.10.2018 р. складено та підписано власноручно ОСОБА_3 у присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, згідно досягнутих ними з ОСОБА_3 домовленостей та відповідно до умов укладеного 15.10.2018 р. договору розстрочки платежу, вони пішли на зустріч ОСОБА_3 в питанні розстрочки повного розрахунку, а остання зобов`язалася сплатити суму боргу розміром 21 000 доларів США в повному обсязі не пізніше 15.10.2020 р.

В порушення взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_3 суму боргу в обумовлений договором строк їм не повернула, посилаючись на відсутність у неї коштів, хоча весь час з моменту придбання магазину веде в ньому господарську діяльність та здійснює реалізацію продукції, отримує прибуток.

Не погодившись з зазначеним, відповідач ОСОБА_3 стверджує, що згідно п.2 даного договору продаж вчинено за 293072,00 грн, які продавці отримали від Покупця до укладання цього договору в повному обсязі.

Підписання сторонами цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначене в п.1 цього договору майно зроблено з продавцями повністю, і вони не мають до покупця ніяких матеріальних та будь-яких інших претензій. Таким чином, ОСОБА_3 повністю розрахувалася за придбаний магазин, згідно умов договору купівлі-продажу, та на законних підставах набула право власності на вказаний об`єкт нерухомості, на умовах встановлених нотаріально посвідченим договором.

26.10.2021 між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений договір дарування магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, відповідно до якого ОСОБА_3 безоплатно передала у власність ОСОБА_4 , а остання прийняла в власність як дарунок магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, які сторони оцінили в сумі 293072,00 грн.

Даний Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2155.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №281381296, власником магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., є відповідач ОСОБА_4 , на підставі договору дарування, серія та номер: 2155, виданий 26.10.2021, виданого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В.

Предметом даного спору є договір дарування магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, укладений 26.10.2021 між ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2155, який на думку позивачів порушує їх права та укладений з метою невиконання відповідачем ОСОБА_3 боргових зобов`язань перед позивачами.

Положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України) Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із чч.2 та 3 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, необхідно урахувати, що: 1) відповідач відчужив майно після ухвалення рішення про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Водночас, за висновками правового висновку Великої палати ВС, викладеного у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, будь-який правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

З урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду, позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена в ст.234 ЦК, так і інша, наприклад, передбачена в ст.228 ЦК.

В свою чергу позивачами не надано жодного доказу, який би вказував на наявність очевидної недобросовісності та зловживання правами стосовно них під час укладення договору дарування магазину, тож посилання на ці обставини є непідтвердженими. Посилання на те, що ОСОБА_3 відчужено належний їй магазин на користь її доньки ОСОБА_4 , не є достатнім для висновку про очевидну недобросовісність та не є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Водночас, як встановлено судом, оспорюваний договір дарування укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний обома сторонами, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.

Отже, позивачами не підтверджено порушення відповідачами основних принципів цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності, а також перевищення ними своїх цивільних прав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

За приписом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 статті 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачами не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення їх прав чи інтересів з боку відповідачів укладенням спірного договору, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд вважає, що відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 26.10.2021 посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2155, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, якою передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову - підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2021 у виді арешту на магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004.

Керуючись ст.ст. 203,215,234 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2021 у виді арешту на магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004 - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 26.07.2024.

Повне найменування сторін:

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Юлія ШЕВЧУК