АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

м. Чернівці

справа № 713/41/24

провадження 22-ц/822/554/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура Володимир Олексійович, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року, головуючий у першій інстанції Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у січні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку.

Зазначала, що 09 вересня 2023 року стала свідком сварки між зятем ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , у ході якої ОСОБА_2 висловлювався цензурними словами, у зв`язку з конфліктом ОСОБА_3 зателефонувала до поліції.

Пізніше ОСОБА_2 умисно пошкодив належне їй майно, а саме: будинок, автомобіль, бетонозмішувач, прибори хатні, браму вікон, замок гаражу, шифер, тощо.

Крім того, ОСОБА_2 самовільно зняв ворота та відкрив гараж, де здійснював ремонт транспортного засобу.

Також вказувала, що ОСОБА_2 неодноразово застосовував до неї та доньки ОСОБА_3 фізичне насилля.

Посилалася на те, що постійні сварки з зятем ОСОБА_2 завдають душевних страждань, спричиняють виникнення пригніченого стану, порушення звичного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я.

Розмір заподіяної моральної шкоди має компенсувати емоційні страждання, які довелося перенести їй та родині, витрати, пов`язані з відновленням психічного стану, відпочинком.

При визначені розміру моральної шкоди ураховує, що ОСОБА_2 виніс з будинку цінні речі, а саме: холодильник, морозильну камеру, електричну духовку, біде, продав диван, крісла, та інші меблі, пошкодив опалення під підлогою, забрав бетонозмішувач та нову тачку.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 200000 грн, моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура В.О., в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказує на доведеність обставин, що мають значення для справи, проживання ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 на одному подвір`ї з зятем ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , неодноразового застосування ОСОБА_2 психологічного та фізичного насилля до ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, зазначала, що 09 вересня 2023 року стала свідком суперечки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_2 самовільно зайшов до приміщення гаража ОСОБА_1 , розташованого по АДРЕСА_1 , пошкодив замок, приміщення гаража, транспортний засіб, майно, що знаходиться на подвір`ї та у будинку ОСОБА_1 , а саме: бетонозмішувач, раму вікон, шифер, побутові прилади.

Також ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 забрав з будинку ОСОБА_1 унітаз, меблі, холодильник, пральну машину приблизною вартістю 1000 євро, зняв браму з воріт, порізав дротяну сітку на воротах, пошкодив двері будинку.

Наведені вище факти підтверджуються показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Зазначає, що факт набуття ОСОБА_1 майна та вартість майна неможливо підтвердити за давністю придбання викраденого та пошкодженого майна, позбавлення можливості надати висновок експерта щодо майна за відсутності майна.

Вважає доведеним вчинення ОСОБА_2 протиправних дій з заподіяння ОСОБА_1 фізичного болю, завдання душевних страждань через протиправну поведінку ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , фізичного та психологічного насилля щодо доньки ОСОБА_3 , викрадення та пошкодження майна ОСОБА_1 .

За наявності необхідних умов та елементів моральної шкоди ОСОБА_1 не отримано компенсації.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Загарія О.Д., просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура В.О., залишити без задоволення.

Вказує, що ОСОБА_1 не надано жодного належного і достатнього доказу на підтвердження наявності у власності ОСОБА_1 зазначеного в позові майна, пошкодження цього майна через неправомірні дії ОСОБА_2 , вартості завданих збитків (висновку оцінювача чи експерта, не подання суду клопотання про призначення відповідної експертизи).

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 підтвердили тільки обставини складання акту обстеження будинку ОСОБА_1 , вказали, що свідчень щодо пошкодження майна надати не можуть.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не вбачається можливим встановити дії ОСОБА_2 , які стали причиною пошкодження майна та заподіяння матеріальної шкоди в сумі 200000 грн.

Зазначає, що ОСОБА_1 вимогу про стягнення моральної шкоди обгрунтовує іншим переліком майна, яке ОСОБА_2 виніс з будинку та пошкодив, ніж на яке посилається у позовній вимогі про стягнення матеріальних збитків.

Вважає, що за відсутності підстав для задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура В.О., підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про відсутність належних та допустимих доказів неправомірних дій ОСОБА_2 , наявності причинно-наслідкового зв`язку між фактом заподіяння шкоди та неправомірними діями ОСОБА_2 , розміру заподіяної шкоди.

При цьому суд першої інстанції вважав не можливим встановити дії ОСОБА_2 , які стали безпосередньою причиною пошкодження майна та заподіяння матеріальної шкоди.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що показами свідків не підтверджено вину у діях ОСОБА_2 , оскільки свідки повідомили, що зі слів ОСОБА_1 її зять ОСОБА_2 забрав з будинку речі та пошкодив майно, відсутні правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_1 , опис майна, яке ОСОБА_2 забрав з будинку, докази набуття ОСОБА_1 майна, вартість майна, при зверненні до Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькй області ОСОБА_1 вказувала, що зять ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 не повертають кошти, транспортний засіб, зірвали замок гаража.

Також суд першої інстанції послався на те що ОСОБА_1 з клопотанням про призначення експертизи з метою встановлення вартості пошкодженого майна не зверталась.

Водночас суд першої інстанції вказав, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не доведено вини у діях ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

До матеріалів справи додано письмові пояснення ОСОБА_3 від 30 травня 2021 року, які відібрав поліцейський сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області сержант поліції ОСОБА_8 , за якими рік тому позичила у своєї матері ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16500 євро на придбання транспортного засобу, які зобов`язалася повернути.

За письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 30 травня 2021 року, які відібрав інспектор сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції Попвич О.В., у березні 2021 року донька ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2 позичили грошові кошти в сумі 16500 євро для придбання транспортного засобу, відмовляються повернути грошові кошти після продажу транспортного засобу.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_1 від 18 лютого 2022 року, які відібрав старший дізнавач сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області капітан поліції Мендришора Д.Ю., ІНФОРМАЦІЯ_1 зять ОСОБА_2 самовільно відчинив гараж, зняв ворота.

На підставі письмового пояснення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, які відібрав старший дізнавач сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області капітан поліції Мендришора Д.Ю., 26 жовтня 2022 року о 11 годині в приміщенні гаражу виявила, що зять ОСОБА_2 користується газовою плитою, яка знаходиться в гаражі.

За змістом протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 травня 2021 року ОСОБА_1 повідомила, що донька ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2 відмовляючиться повернути грошові кошти в сумі 16500 євро, які позичили у березні місяці для придбання транспортного засобу.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 вказує, що 18 лютого 2022 року о 13 годині зять ОСОБА_2 самовільно відчинив ворота у гаражі та пошкодив сітку на огорожі, протиправними діями завдано матеріальної шкоди в сумі 1000 грн.

За повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 20 січня 2022 року №633/123/118/01-2021 на звернення ОСОБА_1 від 04 січня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 19 січня 2022 року №К-9/123/04/48-2022 на звернення ОСОБА_1 від 10 січня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 10 листопада 2022 року №9929/123/48/01-22 на звернення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 27 липня 2023 року №7594/123/48/01-2023 на звернення ОСОБА_1 від 17 липня 2023 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 02 серпня 2023 року №4897/123/48/01-2023 на звернення ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління в Національної поліції в Чернівецькій області від 10 серпня 2023 року №8229/121/48/01/23 на звернення ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року в події відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення.

З приєднаної до матеріалів справи довідки про результати розгляду звернення від 19 січня 2022 року вбачається, що начальником сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління в Національної поліції в Чернівецькій області капітаном поліції Осипчуком В. при перевірці звернення ОСОБА_1 від 19 січня 2022 року опитуванням ОСОБА_2 , ОСОБА_2 встановлено, що за час спільного проживання останні придбали речі, які вони забрали до свого будинку, ці речі придбано за власні кошти за весь час проживання в будинку матері ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою та другою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі пцнктом 2, 3 частини 1 статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку розгляду апеляційних скарг на рішення суду, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 753/17720/18, від 04 листопада 2020 року у справі № 642/1491/17, від 21 липня 2021 року у справі № 761/47244/19, 09 лютого 2022 року у справі № 61-8620св20.

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогами майнового характеру.

Отже, зазначена справа може бути розглянута в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди а сумі 200000 грн, моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Підставою позову, тобто обставинами, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги, зазначала що 09 вересня 2023 року ОСОБА_2 у ході сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 висловлювався цензурними словами, пізніше умисно пошкодив належне ОСОБА_1 майно, а саме: будинок, автомобіль, бетономешалку, прибори хатні, браму вікон, замок гаражу, шифер, тощо; самовільно зняв ворота та відкрив гараж ОСОБА_1 , де здійснював ремонт транспортного засобу.

Підставою позову про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 зазначала неодноразове застосовував ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 фізичного насилля; постійні сварки з зятем ОСОБА_2 завдають душевних страждань, спричиняють виникнення пригніченого стану, порушення звичного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я; ОСОБА_2 виніс з будинку цінні речі, а саме: холодильник, морозильну камеру, електричну духовку, біде, продав диван, крісла, та інші меблі, пошкодив опалення під підлогою, забрав бетономішалку та нову тачку.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання з відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

На підставі частини 1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року в справі № 725/1670/18 (провадження № 61-9128св19) зазначено, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає».

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна ману юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової

відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про

відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з частиною 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-16856св20) зазначено, що «при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну».

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" коли відшкодування шкоди у натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкодженому річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 2, 3 частини 2 статті 23 ЦК України).

Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 , на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо доведення вчинення ОСОБА_2 протиправних дій з заподіяння ОСОБА_1 фізичного болю, завдання душевних страждань через протиправну поведінку ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , фізичного та психологічного насилля щодо доньки ОСОБА_3 , викрадення та пошкодження майна ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_2 протиправних дій з заподіяння ОСОБА_1 фізичного болю, фізичного та психологічного насилля щодо доньки ОСОБА_3 , викрадення та пошкодження майна ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом частини 1статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог надано письмові пояснення ОСОБА_3 від 30 травня 2021 року, письмові поясненнями ОСОБА_1 від 30 травня 2021 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 18 лютого 2022 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 травня 2021 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18 лютого 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 20 січня 2022 року №633/123/118/01-2021 на звернення ОСОБА_1 від 04 січня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 19 січня 2022 року №К-9/123/04/48-2022 на звернення ОСОБА_1 від 10 січня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 10 листопада 2022 року №9929/123/48/01-22 на звернення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 27 липня 2023 року №7594/123/48/01-2023 на звернення ОСОБА_1 від 17 липня 2023 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 02 серпня 2023 року №4897/123/48/01-2023 на звернення ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління в Національної поліції в Чернівецькій області від 10 серпня 2023 року №8229/121/48/01/23 на звернення ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Згідно із письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 30 травня 2021 року, які відібрав поліцейський сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області сержант поліції ОСОБА_8 , за якими рік тому позичила у своєї матері ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16500 євро на придбання транспортного засобу, які зобов`язалася повернути.

За письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 30 травня 2021 року, які відібрав інспектор сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції Попвич О.В., у березні 2021 року донька ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2 позичили грошові кошти в сумі 16500 євро для придбання транспортного засобу, відмовляються повернути грошові кошти після продажу транспортного засобу.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_1 від 18 лютого 2022 року, які відібрав старший дізнавач сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області капітан поліції Мендришора Д.Ю., ІНФОРМАЦІЯ_1 зять ОСОБА_2 самовільно відчинив гараж, зняв ворота.

На підставі письмового пояснення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, які відібрав старший дізнавач сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області капітан поліції Мендришора Д.Ю., 26 жовтня 2022 року о 11 годині в приміщенні гаражу виявила, що зять ОСОБА_2 користується газовою плитою, яка знаходиться в гаражі.

За змістом протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 травня 2021 року ОСОБА_1 повідомила, що донька ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2 відмовляються повернути грошові кошти в сумі 16500 євро, які позичили у березні місяці для придбання транспортного засобу.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 вказує, що 18 лютого 2022 року о 13 годині зять ОСОБА_2 самовільно відчинив ворота у гаражі та пошкодив сітку на огорожі, протиправними діями завдано матеріальної шкоди в сумі 1000 грн.

За повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 20 січня 2022 року №633/123/118/01-2021 на звернення ОСОБА_1 від 04 січня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 19 січня 2022 року №К-9/123/04/48-2022 на звернення ОСОБА_1 від 10 січня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 10 листопада 2022 року №9929/123/48/01-22 на звернення ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 27 липня 2023 року №7594/123/48/01-2023 на звернення ОСОБА_1 від 17 липня 2023 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 02 серпня 2023 року №4897/123/48/01-2023 на звернення ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року, повідомленням Вижницького районного відділу поліції Головного управління в Національної поліції в Чернівецькій області від 10 серпня 2023 року №8229/121/48/01/23 на звернення ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року в події відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення.

Отже, наведені докази не містять відомості про вчинення ОСОБА_2 протиправних дій з заподіяння ОСОБА_1 фізичного болю, фізичного та психологічного насилля щодо доньки ОСОБА_3 , заволодіння майном ОСОБА_1 та пошкодження майна ОСОБА_1 , а саме: будинку, транспортного засобу, бетонозмішувача, приборів хатніх, брами вікон, замка гаражу, шиферу.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 показали, що зі слів ОСОБА_1 зять ОСОБА_2 забрав з будинку належне останній майно.

Водночас свідок ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_2 виніс з будинку холодильник, морозильну камеру, пральну машину, які придбано ОСОБА_1 , залишив собі бетонозмішувач, який подарований співмешканцем ОСОБА_1 .

З огляду на наведене у матеріалах справи відсутні докази, якими стверджується вчинення ОСОБА_2 протиправних дій з заподіяння ОСОБА_1 фізичного болю, фізичного та психологічного насилля щодо доньки ОСОБА_3 , заволодіння майном ОСОБА_1 , зокрема, біде, диваном, кріслами та іншими меблями, тачкою, бетонозмішувачем, пошкодження майна ОСОБА_1 , а саме: будинку, транспортного засобу, бетонозмішувача, приборів хатніх, брами вікон, замка гаражу, шиферу.

Разом з тим покази свідка ОСОБА_3 , за якими ОСОБА_2 виніс з будинку холодильник, морозильну камеру, пральну машину, які придбано ОСОБА_1 , самі по собі за відсутності доказів набуття ОСОБА_1 спірного майна не дають змоги дійти висновку про наявність обставин заволодіння ОСОБА_2 майном ОСОБА_1 , зокрема, холодильником, морозильною камерою, пральною машиною.

Так, з приєднаної до матеріалів справи довідки про результати розгляду звернення від 19 січня 2022 року вбачається, що начальником сектору превенції Вижницького районного відділу поліції Головного управління в Національної поліції в Чернівецькій області капітаном поліції Осипчуком В. при перевірці звернення ОСОБА_1 від 19 січня 2022 року опитуванням ОСОБА_2 , ОСОБА_2 встановлено, що за час спільного проживання останні придбали речі, які вони забрали до свого будинку, ці речі придбано за власні кошти за весь час проживання в будинку матері ОСОБА_1 .

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц зазначено, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

У постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18, від 21 серпня 2023 року у справі № 552/7368/19, від 30 серпня 2023 року у справі № 363/3231/18 сформульовані подібні висновки стосовно прийняття апеляційним судом нових доказів.

ОСОБА_1 хоча і додано до апеляційної скарги нові докази, проте не порушено питання про прийняття та дослідження цих доказів.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність заподіяння ОСОБА_2 матеріальної шкоди ОСОБА_1 пошкодженням майна та моральної шкоди у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , фізичного та психологічного насилля щодо доньки ОСОБА_3 , пошкодженням та заволодінням майном ОСОБА_1 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура Володимир Олексійович, залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 24 липня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак