П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня2024 року м. Київ

Справа №754/18533/23

Провадження: № 22-ц/824/9162/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ковальчука Ярослава Вадимовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Гринчак О. І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідовича, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 ( далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідовича (далі по тексту - ПН КМНО Черняк А. Л.), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович (далі по тексту - приватний виконавець Мілоцький О. Л.), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

22 лютого 2023 року від адвоката Ковальчука Я. В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 8656 від 22 лютого 2024 року), яка мотивована тим, що на підставі виконавчого напису № 293 від 26 жовтня 2023 року, вчиненого ПН КМНО Черняком А. Л. , про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн, відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. В межах вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця Мілоцького О. Л. від 11 листопада 2023 року накладено арешт на майно та винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 грудня 2023 року, постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 25 грудня 2023 року. Вказує, що наразі приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. вчиняються дії, що спрямовані на реалізацію майна в примусовому порядку, на прилюдних торгах відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 26 вересня 2016 року. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому призведе до порушення вимог щодо справедливого та ефективного захисту прав позивача, оскільки у разі реалізації майна в примусовому порядку він не матиме змоги захистити їх в межах одного судового провадження.

За таких обставин просив суд, зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 293 від 26 жовтня 2023 року, який вчинено ПН КМНО Черняком О. Л. , про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року визнано подання заяви представником ОСОБА_1 - адвокатом Ковальчуком Ярославом Вадимовичем про забезпечення позову (вх. № 8656 від 21 лютого 2024) у цивільній справі № 754/18533/23 зловживанням процесуальними правами.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Ярослава Вадимовича про забезпечення позову (вх. № 8656 від 22 лютого 2024року) у цивільній справі № 754/18533/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідовича, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду.

Попереджено ОСОБА_1 та його представників про неприпустимість зловживання процесуальними правами, що може бути підставою для застосування до заявника заходів процесуального примусу, передбачених розділом 9 ЦПК України.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Ковальчук Я. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в даному випадку відсутнє зловживання процесуальними правами, оскільки заяви про забезпечення позову за своїм змістом не є тотожними, їхнє подання обумовлене проведенням виконавчих дій у виконавчому провадженні та є гарантією майбутнього виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, спрямовані на забезпечення належного представництва інтересів ОСОБА_1 , не перешкоджають Деснянському районному суду м. Києва у правильному та своєчасному розгляді та вирішенні справи №754/18533/23, не виражають явну неповагу до Деснянського районного суду м. Києва загалом, та судді Гринчак О.І., зокрема.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року справу призначено судді-доповідачу Верланову С. М. у складі колегії суддів: головуючий суддя Верланов С. М., судді Невідома Т. О., Нежура В. А.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 березня 2024 року та 08 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т. О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т. О., судді Нежура В. А., Поліщук Н. В.

Згідно протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 23 липня 2024 року суддю Поліщук Н. В. замінено на суддю Мережко М. В .

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судовому засіданні адвокат Старіков Є. О. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення адвоката Старікова Є. О. в інтересах ОСОБА_2 ,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи заяву адвоката Ковальчук Я. В. в інтересах ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 втретє подано заяву про забезпечення позову, вимоги заяви та обґрунтування цих вимог є аналогічними за змістом тим, які вже були предметом розгляду суду, та стосовно яких судом ухвалене процесуальне рішення, а тому наявні підстави вважати такі дії представника ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, а заяву про забезпечення позову вх. № 8656 від 22 лютого 2024 року у зв`язку із зловживанням процесуальними правами слід залишити без розгляду.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

У пункті 1 частини другої статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань цивільного судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто, не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Як убачається з матеріалів справи, 25 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПН КМНО Черняк А. Л. , приватний виконавець Мілоцький О. Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Предметом позовних вимог є визнання виконавчого напису № 293 від 26 жовтня 2023 року, вчиненого ПН КМНО Черняком А. Л. , про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з поданням позовної заяви, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 26 жовтня 2023 року ПН КМНО Черняком А. Л. , зареєстрованого в реєстрі за № 293, яке проводиться у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 приватним виконавцем Мілоцьким О. Л., щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі.

29 грудня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 754/18533/23 повернуто, оскільки у порушення п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову не міститься пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

03 січня 2023 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Чекмана М. П. надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій представник просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 293 від 26 жовтня 2023 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Вказував, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, з метою дотримання балансу сторін слід застосувати зустрічне забезпечення шляхом встановлення заборони усім суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна позивача (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, 000, 00).

Також 03 січня 2024 року через скриньку суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Чекмана М. П. надійшла аналогічна заява про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 211).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року у справі № 754/18533/23 (номер провадження № 2-з/754/1/24) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 210 від 03 січня 2024 року) відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 211 від 03 січня 2024 року) залишено без розгляду.

22 лютого 2023 року від адвоката Ковальчука Я. В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 8656 від 22 лютого 2024 року), в якій позивач просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 293 від 26 жовтня 2023 року, який вчинено ПН КМНО Черняком О. Л. , про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Повертаючи 23 лютого 2023 року клопотання про забезпечення позову на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України, суд першої інстанції помилково вважав, що подані 25 грудня 2023 року, 03 січня 2023 року та 22 лютого 2023 року є тотожними та подані з одних і тих самих підстав, оскільки подаючи, 22 лютого 2023 року клопотання про забезпечення позову, заявник детально обґрунтував необхідність забезпечення позову та доцільність в їх застосуванні обраного ним способу забезпечення.

Колегія суддів доходить до висновку, що подання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 293 від 26 жовтня 2023 року, який вчинено ПН КМНО Черняком О. Л. , про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 770 770 грн, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 є реалізацією передбаченого процесуальним законом права і переслідує легітимну мету забезпечення позову, а тому не може розцінюватись як зловживання процесуальним правом.

За таких обставин, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року підлягає скасуванню.

В той же час, вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідовича, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду.

Указана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржена, а отже набрала законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, підстави для його забезпечення відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ковальчука Ярослава Вадимовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25 липня 2024 року

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура