Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2147/24
Номер провадження2/711/1091/24
РІШЕННЯ
17 липня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого - судді Демчика Р.В., секретарів судових засідань Кофанової А.О., Бутовської Д.О. представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Друга черкаська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-
ОСОБА_2 звернувся в Придніпровський районний суд м.Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по за кожним; визнати право власності в порядку спадкування на частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по за кожним.
В обґрунтування своїх вимог зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та частина квартири, яка знаходиться а адресою АДРЕСА_3 . Зазначають, що із оформленням спадкових прав на спадкове майно виникли проблеми, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, тому позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх.
Ухвалою судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20.03.2024 року позов залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків.
04.04.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2024 року подана уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач ОСОБА_2 просить визнати право власності в порядку спадкування на частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.
В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Лук`янченко І.П. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі та не запресував проти їх задоволення.
У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 206 відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - Тітов ВН., у м.Тюмень, російська федерація, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .
З життя ОСОБА_4 належало наступне майно: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.1990, та зареєстрованого в Кам`янському ВВКП «Черкаське обласне об`єднанні бюро технічної інвентаризації» за №35514557.
Також ОСОБА_4 за життя належала 1/2 частка в праві вланості на квартиру за адресою АДРЕСА_3 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 3 листопада 1993 року.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від26.05.1990 року та на квартиру за адресою АДРЕСА_3 .
За життя ОСОБА_4 заповіт не складав.
Судом також встановлено, що ОСОБА_2 звернувся із заявою до Другої черкаської державної нотаріальної контори, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. від 23 листопада 2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину), оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, а також свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п. 2, 3 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачки.
Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту. На думку суду, через відсутність у спадкоємця ОСОБА_2 належного правовстановлюючого документу він позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого йому постановою від 23.11.2023 року відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме слід визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
Судові витрати позивач залишив за собою.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України суд,-
Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на частину будинку АДРЕСА_1 та право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 29.07.2024 року

Головуючий: Р. В. Демчик