МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/6829/23
Номер провадження № 2/521/389/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі :

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря Вінжановської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідачі : ОСОБА_2

ОСОБА_3

предмет позову : визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач 16.03.2023 року звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 28.02.1993 року ним укладений шлюб із ОСОБА_2

В шлюбі 2.12.1994 року подружжям придбана квартира АДРЕСА_1 .

Договір оформлений на ім`я ОСОБА_2

31.10.2012 року шлюб розірваний.

Фактичного поділу сумісного майна між подружжям не відбулось, ані добровільно, ані в судовому порядку.

Позивач стверджував, що за загальними вимогами законодавства України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, відповідно, розпорядження таким майном має відбуватись за взаємною згодою колишнього подружжя.

Відповідач, однак, 7.11.2019 року без згоди позивача продала спірне майно відповідачу ОСОБА_4 (реєстровий номер договору купівлі-продажу 1950).

Позивач стверджував, що за таких обставин договір купівлі-продажу спірного майна суперечить вимогам закону та в порядку статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, поважна причина її неявки в судове засідання 4.06.2024 року відсутня.

За час розгляду справи відповідач скористалась процесуальним правом надання відзиву, надала наявні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Так, остання стверджувала, що спірна квартира є її особистою власністю, що підтверджується змістом договору купівлі-продажу спірного майна від 2.12.1994 року (оборотний аркуш штамбу про реєстрацію договору, де наявний запис рос. мов. «личная собственность»).

Відповідач вважала також, що правовий режим спірного майна вирішений рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року, яке набрало законної сили по справі 509/1435/17.

Окрім того, відповідач просила суд застосувати строк позовної давності та з цих підстав відмовити позивачу у позові, заявивши відповідне клопотання.

Строк позовної давності відповідач обраховувала із часу розірвання шлюбу між сторонами з 31.10.2012 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився, процесуальним правом надання відзиву не скористався.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав :

28.02.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб.

31.10.2012 року шлюб розірваний.

Вказані обставини визнані сторонами та, окрім того, підтверджуються свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 31.10.2012 року, справа 1519/12885/2012.

В шлюбі 2.12.1994 року подружжям придбана квартира АДРЕСА_1 .

Договір зареєстрований в реєстрі за номером 4-7631 та оформлений на ім`я ОСОБА_2 .

На час укладення такого договору діяв КпШС України.

Так, за статтю 22 закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Станом на час придбання спірного майна законом було визначено поняття «роздільного майна подружжя» (стаття 23 КпШС України), яким є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування (власність кожного з подружжя).

Спірне майно не належало ОСОБА_2 до одруження, що підтверджується датою укладення договору від 2.12.1994 року.

Майно, вочевидь, не одержане нею під час шлюбу в дар або під час шлюбу в порядку успадкування.

Посилання відповідача на оборотний аркуш штамбу про реєстрацію договору, де наявний запис рос.мов. «личная собственность» є безпідставними, оскільки є виключно типовим бланком договору при оформлені майна на ім`я одного власника та не змінює правовий статус спірного майна, визначений законом.

Як вбачається з матеріалів справи Овідіопольський районний суд Одеської області по справі 509/1435/17 не вирішував питання про поділ спірної квартири, не вирішував питання її правового статусу, відмінного від вищевказаних судом вимог закону.

Процесуальні рішення по зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 про поділ спірної квартири в порядку ЦПК України (прийняття в порядку статті 193 ЦПК України до спільного розгляду з первісним позовом, відмова в позові, задоволення позову, залишення без розгляду) судом не вирішувалось.

Так, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя Пільтяєвих.

7.11.2019 року ОСОБА_2 відчужила спірне майно за договором купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_4 , громадянину ОСОБА_5 .

Договір посвідчений нотаріально, зареєстрований в реєстрі за номером 1950.

При цьому пунктом 4.5 спірного договору ОСОБА_2 довела до відома покупця, що квартира належить їй на праві особистої приватної власності, і не є предметом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки на момент її придбання вона у шлюбі не перебувала та ні з ким не проживала однією сім`єю, що виключає наявність осіб, які можуть поставити в майбутньому питання про визнання за ними права власності на спірне майно.

Вказані відомості, вочевидь, суперечать об`єктивним обставинам, свідомо вказані ОСОБА_2 з метою відчуження квартири без згоди ОСОБА_1 та мали бути належним чином перевірені приватним нотаріусом ОМНО Дімітровою Т.А. на виконання покладених на неї обов`язків при посвідчені спірного договору.

Відповідно до статті 65 СК України (на момент укладення оспорюваного договору) дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового

Дрібним побутовим є такий правочин, який задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Виходячи з вимог СК, ЦК України Верховний Суд сформував правові висновки, (зокрема,постанова ОП КЦС у справі № 430/1281/14-ц від 15.06.2020 року), за якими :

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя.

Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК України про переважно право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу).

Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому.

Нотаріально засвідчена згода ОСОБА_1 на укладення спірного договору відсутня.

Так, право позивача укладенням спірного договору є порушеним.

Відповідач в процесі розгляду справи скористалась процесуальним правом на клопотання про застосування до виниклих правовідносин позовної давності.

Строк позовної давності відповідач обраховувала із часу розірвання шлюбу між сторонами з 31.10.2012 року, який, відповідно, за її твердженнями сплив 31.10.2015 року.

Така позиція відповідача є хибною, оскільки судом не вирішується позов про поділ майна подружжя.

Що стосується правильного обрахування строку позовної давності, суд виходить з наступного :

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовною давністю захищається порушене право позивача та суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

Так, якщо судом встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідно до ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Важливим є бачення позовної давності у площині практики ЄСПЛ, який пов`язує позовну давність із правомірним уникненням відповідальності.

Так, у рішенні від 22.10.1996року, справа «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» вказано, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування позовної давності має забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Правомірність звернення із позовом з урахуванням строку позовної давності має доводити позивач.

Так, строк позовної давності для захисту порушеного права для позивача, за відсутності інших доказів, почався в момент укладення спірного договору, тобто 7.11.2019 року та сплив 7.11.2022 року.

До суду із позовом позивач звернувся 16.03.2023 року (вх. 14381).

Разом із тим, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022 року) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Йдеться про загальну позовну давність (ст. 257 ЦК), спеціальну (ст. 258 ЦК) та зміну тривалості позовної давності (ст. 259 ЦК), окремі спеціальні строки позовної давності (ст. 786 ЦК).

Враховуючи викладене, строк позовної даності для звернення позивача із позовом не може вважатися пропущеним.

Враховуючи особливості встановлених судом обставин, суд вважає, що позов є доведеним позивачем, а спосіб захисту порушеного права є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушене, відповідає цілям судочинства, не суперечить принципу верховенства права.

Судовий збір підлягає присудженню на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 7.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1950.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір - 536 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір - 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України : Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 18.06.2024 року

04.06.24