печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-3734/24
15 січня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новака Р.В.
при секретарі Бурячок А.І.
відповідач - ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія»
предмет та підстави позову - стягнення заробітної плати, інших нарахувань у зв`язку з трудовими відносинами
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» про стягнення заробітної плати, інших нарахувань у зв`язку з трудовими відносинами,
Ухвалою суду від 24.07.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Відзив на позовну заяву не надходив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 06.02.2018 була прийнята на посаду редактора програм до ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія».
01.11.2019 ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2021 у справі № 757/53022/20-ц були задоволенні позовні вимоги і стягнуто з боржника суму у загальному розмірі 178641,88 грн., а саме: 40000,00 грн. - невиплаченої заробітної плати; 16000,00 грн. - компенсації за невикористані відпустки; 120000,00 грн. - середнього заробітку за час затримки (копія рішення суду додається). розрахунку; 1641,88 грн. - інфляційних витрат; 1000,00 - компенсації моральної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

27.12.2022 на виконання зазначеного судового рішення був виданий виконавчий лист.

В подальшому, по даному виконавчому листу було відкрито виконавче провадження, в ході якого був накладений арешт на рахунки відповідача та належне відповідачу майно, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження.

В ході здійснення зазначеного виконавчого провадження з відповідача, в примусовому порядку, 22.06.2023 було стягнуто вказані в судових рішенні і у виконавчому листі кошти, у зв`язку із чим, виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9) ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження.

Отже, стягнуті за рішенням суду кошти були фактичного стягнуті з відповідача 22.06.2023.

Зазначена постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження набрала законної сили, і стороною стягувача не була оскаржена, в установленому законом порядку.

За змістом ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом, станом на день звернення позивачки до суду із вказаним позовом, а саме 23.08.2023 відповідач, як боржник, в межах виконавчого провадження сплатив всю суму заборгованості, що було визначено вищенаведеної постановою державного виконавця від 22.06.2023.

Таким чином, станом на час звернення до суду із вказаним позовом, стороною відповідача не було порушено права позивачки в частині сплати суми заборгованості по заробітній платі.

Разом з тим, як встановлено судом в період часу, протягом якого роботодавцем (відповідачем) не було сплачено працівнику (позивачці) сума заборгованості з заробітної плати з 01.11.2019 по травень 2023 включно.

Однак, слід зазначати, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1). Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2). Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3). Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4). Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивачки до суду сума невиплаченої заробітної плати їй була сплачена, а тому сума компенсації у зазначений вище період часу є завищеною, а тому вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд враховує, що з 24.02.2022, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Безумовно, що стан війни в Україні створює перешкоди для реалізації будь-яких прав.

А тому, беручи до уваги не співмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку з розміром заборгованості по заробітній платі, який існував, характером цієї заборгованості, підстави, що унеможливлювали здійснити відповідачу своєчасно виплатити заробітну плату, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат у сумі 10000,00 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, проте при вирішенні спору судом, враховано, що стороною позивача вже було отримано компенсацію, в порядку ст. 117 КЗпП України, на підставі вищезазначеного рішення Печерського районного суду м. Києва, а тому враховуючи принцип співмірності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково, зменшивши відповідний розмір.

Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, пропорційно до частини задоволених вимог (? 5 %) судовий збір у розмірі 1044,90 грн.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», ст.ст. 21, 36, 38, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 10, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» про стягнення заробітної плати, інших нарахувань у зв`язку з трудовими відносинами - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1044,90 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

відповідач: ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія», вул. Банкова, 2-Б, м. Київ, 01601, .

Суддя Р. В. Новак