ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3359/24 Справа № 233/2623/23 Суддя у 1-й інстанції - Наумик О.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року, ухваленого суддею Наумчик О.О. в м.Костянтинівка, Донецької області, повний текст судового рішення складено 15 січня 2024 року,

УСТАНОВИВ

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в інтересах ОСОБА_1 у травні 2023 року звернулася Оверченко О.А. з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити відповідачку батьківських прав щодо неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на такі обставини і відповідні ним підстави:

03 грудня 2005 року позивач та відповідачка - ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис № 19.

Від шлюбу у них народилися спільні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.06.2018 по справі 236/883/18 шлюб між ними був розірваний.

Ще до розлучення відповідачка пішла жити окремо, а їхні спільні діти залишилися проживати із ним (позивачем).

15.08.2018 Краснолиманським міським судом Донецької області по справі №236/2485/18 був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу).

05.11.2018 ст. державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3.

Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість по аліментам станом на 01.05.2023 складає 91 547,00 грн.

Відповідно до Постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 29.05.2020 ВП НОМЕР_3 боржниця ОСОБА_2 змінила прізвище на підставі укладання 02.11.2019 шлюбу, змінивши прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

Всі питання щодо виховання та розвитку дітей вирішується ним (позивачем) як батьком самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.

Він (позивач) з 01.02.2023 по теперішній час працює в ДТЕК Придніпровська ТЕС складачем поїздів дільниці залізничного транспорту, паливно-транспортного відділення, департаменту з управління виробництвом оперативного персоналу, отримує стабільний дохід, характеризується позитивно.

У зв`язку з активними бойовими діями в Донецькій області він (позивач) разом з дітьми вимушений був виїхати до іншого місця, отримав статус внутрішньо переміщеної особи та фактично перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з ним переїхали та проживають його діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.01.2023 заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по справі №175/2724/22 було ухвалено рішення, яким визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 .

Всупереч ст.150 СК України, яка зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, відповідачка постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їхнім життям, не спілкується та не відвідує їх, жодної участі у вихованні синів не бере та не має бажання з ними бачитися.

Відповідачка має іншу сім`ю та малолітню дитину.

Всі питання щодо виховання та розвитку дітей вирішується ним (позивачем) як батьком без участі та підтримки з боку відповідачки.

Одним із підтверджень бездіяльності відповідачки у житті неповнолітніх дітей є заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 91547,00 грн, тобто протягом останніх трьох років. Відповідно добровільно грошові кошти на життєво важливі потреби відповідачка не надавала та не надає по теперішній час.

Таким чином, з 2017 року відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не вживає заходів щодо забезпечення своїм дітям достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується взагалі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і успіхами синів, а також не забезпечує необхідного медичного догляду і лікування.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідачка з 2017 року не бере участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей.

Згідно з п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, а саме статтею 164 СК України «Підстави позбавлення батьківських прав».

Обставина свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу, у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до положення п.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Зважаючи на вищевикладені обставини, відповідно до п.2 ст.164 СК України, вважає, є безумовні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач, як батько займається вихованням та утриманням своїх синів, діти мають хороші житлово-побутові умови, у дітей є все необхідне - столи, ліжка, речі, технічне обладнання, шафа для речей та зроблений косметичний ремонт в кімнатах. Тобто, позивач створює всі необхідні умови для нормального розвитку своїх синів.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року позов ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника - адвоката Оверченко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, неправильним встановленням обставин справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги позивача.

При цьому, представник позивача зазначає, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 є забезпечення найкращіх інтересів дітей, а тільки потім прав батьків.

Вказує, що позбавлення відповідача батьківських прав буде сприятиме позитивному результату (покращенню) у долі дітей, які настануть після цього, а саме: при виїзді за кордон або за межі України, на навчання, лікування або на відпочинок не потрібна буде згода матері дітей; при реєстрації або зміні місця реєстрації дітей не потрібна згода матері; батько дітей буде мати право на отримання державної допомоги сім`ям з дітьми, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям або іншу державну допомогу; позивач буде мати право на додаткову грошову допомогу від Міжнародних організацій, як батько, який самостійно виховує двох неповнолітніх дітей; у дітей не буде зобов`язання утримувати свою матір відповідно до Сімейного кодексу та інше.

Вказує, що всі діти відповідача в рівних частинах потребують матеріальної допомоги для задоволення всіх необхідних потреб харчування, одяг та інші речі для належного розвитку і існування, як неповнолітня дочка, так і неповнолітні сини потребують матеріального захисту для належного рівня розвитку, і мати дітей повинна усвідомлювати даний факт, і виконувати свої обов`язки щодо забезпечення дітей, тому неможна надавати перевагу одній дитині, обмежуючи тим самим права інших дітей.

Представник позивача вважає, що оскільки відповідач не виявила бажання приймати участь особисто в судових засіданнях, а скористалася правом мати свого представника, то це характеризує її негативно. Окрім того, звертає увагу на те, що з травня 2023 року по січень 2024 року відповідач ні в добровільному, ні в примусовому порядку не сплачувала аліменти на утримання синів, що підтверджує нехтування своїми батьківськими обов`язками. Також сторона позивача вважає, що оскільки відповідач приховує місце свого проживання, це свідчить про її небажання спілкуватися та зустрічатися зі своїми дітьми.

Сторона позивача вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо синів.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача Овчаренко О.А. , представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гуревич М.Г., просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

19.07.2024 від служби у справах дітей Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 без участіі представника служби, згідно чинного законодавства України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача Оверченко О.А. , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі - позивач ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.06.2018 у цивільній справі №236/883/18 шлюб між сторонами, зареєстрований 03.12.2005 Виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис №19, розірвано (копія - на а.с.19 - т.1).

15.08.2018 Краснолиманським міським судом Донецької області у цивільній справі №236/2485/18 виданий судовий наказ про стягнення щомісячно з ОСОБА_12 на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) до досягнення старшою дитиною повноліття, після досягнення старшою дитиною повноліття стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.07.2018 (а.с.20 - т.1).

05.11.2018 за вище згадуваним судовим наказом відкрите виконавче провадження НОМЕР_3 (а.с.21 - т.1).

02.11.2019 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_13 , в якому набула прізвище ОСОБА_2 (копія свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 - на а.с.26 - т.1), від шлюбу з яким має малолітню дитину - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 - на а.с.68 - т.1).

Чинним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.09.2021 шлюб між сторонами розірвано (а.с.133-зворот - 139 - т.1).

Відповідачка працює сапером (розмінування) 1 категорії «The HALO trust» (*Організація життєзабезпечення небезпечних територій), у теперішній час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку з 02.06.2023 по 02.06.2024 (копія наказу від 01.06.2023 №48 - на а.с.133 - т.1)

Постановою державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у ВП НОМЕР_4 від 29.05.2020 ухвалено внести зімни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме замість прізвища ОСОБА_2 зазначити прізвище ОСОБА_2 (а.с.25 - т.1).

Згідно із розрахунком державного виконавця заборгованість відповідачки зі сплати аліментів на користь позивача, що утворилася у період 05.2020 - 04.2023, станом на 01.05.2023 становить 91 547,00 грн (а.с.22 - т.1).

Від сплати заборгованості по аліментам, стягнутих судовим наказом Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.08.2018 на користь ОСОБА_1 за період часу з 01.05.2020 по 31.03.2023 у розмірі 88715 грн ОСОБА_2 звільнена постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 у цивільній справі №202/9413/23 (а.с.210-211 - т.1).

Згідно із розрахунком державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів, що утворилася у період 04.2023 - 10.2023 станом на 01.11.2023 становить 19831,00 грн (а.с.236 - т.1).

Після розірвання сторонами у справі шлюбу діти сторін за домовленістю батьків постійно проживають із батьком - позивачем ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 05.04.2022 №186 (копія - на а.с.23 - т.1), довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи щодо ОСОБА_1 (копія - на а.с.10 - т.1), щодо ОСОБА_15 (копія - на а.с.15 - т.1), щодо ОСОБА_5 (копія - на а.с.17 - т.1).

Місце проживання дітей сторін разом із батьком - ОСОБА_1 визначено і рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30.01.2023 у цивільній справі №175/2724/22 (а.с.34-36 - т.1).

Обставина фактичного постійного проживання дітей сторін із позивачем також підтверджена стороною відповідачки, тож не є спірною у справі.

У педагогічній характеристиці учня Ямпільського навчально-виховного комплексу Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.05.2023, зокрема зазначено, що хлопець виховується у неповній родині; батьки розлучені; учень мешкає разом з татом, який займається вихованням дитини, та старшим братом (а.с.27 - т.1). Посилання на обставини прийняття матір`ю дитини участі у її вихованні характеристика не містить.

Характеристика студента Державного вищого навчального закладу «Слов`янський коледж транспортної інфраструктури» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 містить посилання на те, що сім`я дитини складається з трьох чоловік: ОСОБА_16 , брата ОСОБА_5 (2008 р.н.), батька ОСОБА_1 . Взаємовідносини в сім`ї нормальні. ОСОБА_16 однаково добре спілкується і з матір`ю, і з батьком, але вихованням дитини і його навчанням повністю займається батько. Мати проживає окремо, навчанням сина жодного разу не цікавилася (а.с.28 - т.1).

Батько дітей - позивач ОСОБА_1 має постійне місце роботи, постійний дохід, що підтверджено довідками ВП «Придніпровська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 08.05.2023 №21 (а.с.29 - т.1), від 04.05.2023 №№64,65 (а.с.30,31 - т.1), за місцем роботи, як і за місцем проживання у с. Любимівка характеризується позитивно (а.с.32, 77 - т.1),

З Акту обстеження умов проживання від 17.05.2023 убачається, що діти сторін проживають разом із батьком у орендованому житлі за адресою: АДРЕСА_2 . Власницею цього житла є ОСОБА_17 . Умови проживання задовільні. Діти забезпечені усім необхідним: спальним місцем, місцем для занять, технічним обладнанням для навчання, одягом, продуктами харчування. В сім`ї добрі, доброзичливі та довірчі стосунки. Нарікань від сусідів до Любимівської с/р не надходило. Дозвілля родина проводить разом: на рибалці, пікніках, у походах (а.с.33 - т.1).

Згідно з висновком виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування, є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.75 - т.1).

Суд першої інстанції, залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення на підставі досліджених доказів, оцінених судом, допиту свідків, опитування синів сторін, виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідачки у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини(параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року; у справі №180/1954/19 від 13 листопада 2020 року, у справі №760/6835/18 від 09 листопада 2020 року, у справі №753/9433/17 від 02 листопада 2020 року, у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд діяв у межах своєї дискреції.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.

Встановивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про її позбавлення батьківських прав відносно синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

При цьому судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з синами та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Навпаки, як правильно установив суд першої інстанції, відповідач заперечувала вимоги позивача та пояснювала, що бажає виховувати дітей, зустрічатися з ними та доглядати їх, що вказує на її зацікавленість у збереженні зв`язків із своїми дітьми. Такий факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дітей і бажання брати участь у їх вихованні.

При цьому колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відповідає інтересам дітей, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення матері батьківських прав щодо малолітніх дітей, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід визнати обґрунтованими.

Так, судом установлено, що відповідач дійсно не приділяє достатньої уваги своїм синам та не бере активну участь у їх вихованні, не утримує їх матеріально. Проте така поведінка відповідачки обумовлена об`єктивними обставинами:

Так, відповідач має малолітню дитину - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка за станом здоров`я має потребу у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку.

Через цю обставину постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 у цивільній справі №202/9413/23 відповідача звільнили від сплати заборгованості по аліментам за період часу з 01.05.2020 по 31.03.2023 у розмірі 88715 грн. на користь ОСОБА_1 , стягнутих судовим наказом Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.08.2018 (виконавче провадження АСВП № НОМЕР_4).

Приймаючи таке рішення, Колегія суддів апеляційного суду встановила, що «в житті позивачки виникла обставина, що має істотне значення, а саме: позивач повторно вийшла заміж та у червні 2020 року народила дитину ОСОБА_18 , яка відповідно до долучених до матеріалів справи копій медичних документів є хворобливою дитиною, такою, що потребує додаткового догляду. Жодних заборгованостей з аліментів до народження дитини позивач не мала. Позивачка офіційно працює сапером 1 категорії в представництві Хало Траст в Україні. У зв`язку з народженням дитини з 31.07.2020 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Через хворобливий стан дитини, 01.06.2023 позивачці надано відпустку без збереження заробітної плати до 02.06.2024. Жодних прибутків після 02.06.2020 позивачка не має. Юридичний шлюб зі своїм другим чоловіком розірвано 01.09.2021. Тобто на момент звернення до суду із зазначеним позовом (про звільнення від сплати заборгованості по аліментам) позивач проживала одна з малолітньою дитиною, не маючи засобів існування, зазначені життєві обставини колегія суддів апеляційного суду визнала як обставини, що мають суттєве значення в контексті ст.197 СК України».

Судом першої інстанції врахована також обставина відкритого воєнного нападу російської федерації на Україну, що почався 24 лютого 2022 року, внаслідок чого відповідач вимушена була залишити постійне місце проживання і евакуюватися у Львівську область, де проживає із хворою дитиною, що унеможливлює відвідання синів за їх фактичним місцем проживання у с. Любимівка Дніпропетровської області.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки цей висновок є недостатньо обґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів про ухилення відповідача від батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не відображає позицію відповідача щодо виконання нею своїх батьківських обов`язків, та суперечить інтересам дітей.

Вказаний висновок оцінений судом першої інстанції у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути підставною скасування судового рішення, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Враховуючи наведене, доводи представника позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання синів, самоусунулася від участі у їх житті, а також про те, що відсутні докази невинуватості відповідача у невиконанні нею своїх обов`язків є помилковими, оскільки спростовується матеріалами справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідач не втратила зв`язку із синами, періодично їм телефонує, цікавлячись їхнім життям, проте через життєві обставини, викликані хворобою молодшої малолітньої доньки, обставиною переїзду до іншого місця проживання через активні бойові дії на території Донецької області, які, зокрема зумовили значне погіршання її матеріального стану та в певній мірі позбавляють її можливості в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню синів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апелційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року

Головуючий:

Судді: