Справа № 137/298/24
Провадження № 22-ц/801/1728/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 рокуСправа № 137/298/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчук Н.М., відповідача ОСОБА_2 та її адвоката Марусича М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №137/298/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук Наталії Миколаївни на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 травня 2024 року, яке ухвалив суддя Гопкін П.В. в Літинському районному суді Вінницької області, повний текст складено 31 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 17 грудня 2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було розірвано 04 квітня 2019 року. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 квітня 2019 року було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Після видачі судового наказу відбулося зміна обставин справи, які є підставою для пропорційного зменшення аліментів. Зокрема неповнолітня дитина протягом 2023 року і по теперішній час кожні вихідні, канікули, а також періоди карантину проживає спільно із позивачем та відповідно перебуває на повному утриманні позивача у цей період. У 2023 році позивач втратив роботу, він наразі зареєстрований як безробітний. Крім того, позивач проживає з батьками мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка хворіє на цукровий діабет, та батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, через що позивач змушений фінансово допомагати їм. Також з 09 лютого 2024 року по 14 лютого 2024 року позивач перебував на лікуванні через гострий апендицит.

Отже, позивач вважає, що додатковими підставами для зменшення розміру аліментів є зміна матеріального стану платника, стану здоров`я позивача та наявність інших утриманців, що призводить до погіршення його матеріального стану.

Таким чином, просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача з на 1/8 частку всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було надано доказів наявності в нього інших утриманців, погіршення його стану здоров`я та погіршення матеріального стану.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук Н.М. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, відбулась зміна фактичних обставин, які є підставою для пропорційного зменшення аліментів, а саме те, що дитина протягом 2023 року та по теперішній час, кожні вихідні, усі канікули, в тому числі тримісячні канікули, а також періоди карантину проживає спільно із батьком ОСОБА_1 , а тому є підстави для зменшення розміру аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Марусич М.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони у справі.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 грудня 2015 року.

Судовим наказом від 09 квітня 2019 року вказано стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і розмірі від всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Актом Вороновицької селищної ради від 09 січня 2024 року зазначається про те, що ОСОБА_1 , зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , має неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за свідченням сусідів протягом 2023 року майже кожні вихідні та на період канікул або карантинів проживає разом з батьком за вищевказаною адресою.

Згідно довідки КЗ «Вінницька початкова школа № 5» за № 02-18/22 від 06 лютого 2024 року, ОСОБА_3 дійсно навчається у вказаному закладі у 3 класі. Також у вказаній довідці зазначається, про тривалість канікул: зимові з 27 грудня 2022 року по 09 січня 2023 року, весняні з 27 березня 2023 року по 02 квітня 2023 року, літні з 03 червня 2023 року по 31 серпня 2023 року, осінні з 21 жовтня 2023 року по 29 жовтня 2023 року. Дистанційна форма навчання у 2023 році організовувалась у такі періоди: з 22 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року та з 30 жовтня 2023 року по 03 листопада 2023 року.

Згідно розрахунком зі сплати заборгованості за період з 09 квітня 2021 року по 31 грудня 2023 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

З довідок від 22 листопада 2023 року та від 27 листопада 2023 вбачається, що ОСОБА_1 безробітний та не отримує доходу.

Довідкою від 25 грудня 2023 року підтверджено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати позивача) проживає за тією ж адресою, що і позивач та перебуває на «Д» обліку з приводу: цукрового діабету 2 типу, середнього ступеня важкості; гіпертонічної хвороби 2 ст.

З довідки від 25 грудня 2023 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (батько позивача) проживає за тією ж адресою, що і позивач та перебуває на «Д» обліку з приводу: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта.

Крім того, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та був прооперований з 09 лютого 2024 року по 14 лютого 2024 року з приводу гострого апендициту. Станом на 14 лютого 2024 року зазначається про те, що останній потребує 1 місяць обмеження фізичного навантаження.

З договору оренди від 04 серпня 2020 року видно, що відповідач орендує житло за адресу АДРЕСА_2 .

Актом від 10 квітня 2024 року, жителі будинку АДРЕСА_3 підтверджують, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спільно. Також сусіди підтверджують відсутність ОСОБА_1 у житті дитини.

Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої КЗ Вінницька початкова школа № 5 від 09 квітня 2024 року № 02-18/62, мама ОСОБА_3 . пунктуальна, дисциплінована відносно правил поведінки в начальному закладі. Батько ОСОБА_1 із сім`єю не проживає. Впродовж 3 років навчання дитини в школі не цікавиться успіхами, не виходить на зв`язок з класним керівником. Жодного разу не відвідував батьківські збори.

Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_4 .

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували погіршення його майнового стану та неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, погіршення здоров`я, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 як на підставу для зменшення розміру аліментів, що його син проживає певний період з батьком, на переконання апеляційного суду не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки таке проживання з ним має тимчасовий характер.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 про те, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки зазначене нічим не підтверджено та не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Рибчинський В.П.

Оніщук В.В.