справа № 492/1350/21
провадження № 2/492/411/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Гусєвої Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, вимоги якої в подальшому уточнила, про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що в Арцизькому відділі державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 19 березня 2010 року перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2009 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з розрахунками заборгованості по аліментам від 03 листопада 2017 року, 11 листопада 2017 року, 01 листопада 2019 року, 11 лютого 2021 року, яка виникла з квітня 2009 року, у відповідача перед позивачкою виникла заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 51919,19 грн. Враховуючи, що у відповідача відсутні поважні причини несвоєчасної сплати аліментів, позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити позивачці неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 02 квітня 2009 по дату звернення до суду із позовною заявою, а саме по 16 грудня 2021 року, в розмірі 51760,29 грн. у зв`язку з чим звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позовні вимоги позивачки не визнав, посилаючись на те, що пеня за прострочення сплати аліментів не повинна перевищувати розмір заборгованості по сплаті аліментів, а розмір пені за період з 01 лютого 2021 року по 07 липня 2021 року не може перевищувати суму у розмірі 6270,89 грн. Крім того, 17 березня 2021 року відповідачем погашена заборгованість по сплаті аліментів у сумі 10000,00 грн., тому прострочення виплати аліментів за лютий 2021 року склало лише 17 днів та реальна сума неустойки (пені) складає 203,57 грн. Також, державним виконавцем на підставі розрахунку заборгованості від 07 липня 2021 року було накладено штраф на відповідача у сумі 2923,40 грн., що перевищує суму неустойки (пені) 203,57 грн., внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за вказаний період, у зв`язку з чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки.

Позивачка та її представник про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, але до суду від представника позивачки надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (судова повістка-повідомлення про судове засідання у справі) до його електронного кабінету. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи по суті до суду не подав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41).

Разом з тим, суд враховує правову позицію, висвітлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якої в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції.

Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, суд зазначає, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 , відповідач у справі, надав суду докази неможливості прибути в судове засідання, а також явка ОСОБА_2 , відповідача у справі, у судове засідання не визнана судом обов`язковою для надання особистих пояснень.

Враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, своєчасне належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав, передбачених статтею 223 ЦПК України, для відкладення судового засідання, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд за відсутності ОСОБА_2 , відповідача у справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані зі стягненням неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 29 серпня 2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, шлюб, укладений між ОСОБА_4 , позивачкою у справі, яка в подальшому у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а. с. 6, 11, 12) та ОСОБА_2 , відповідачем у справі, - розірвано, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 73 (а. с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 вересня 2003 року, виданого Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 (а. с. 5), батьком якої вказано ОСОБА_2 , відповідача у справі, матір`ю - ОСОБА_4 , позивачку у справі (а. с. 8).

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 19 березня 2010 року, виданою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Корольовою І.В., в порядку примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09 від 24 листопада 2009 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області, з ОСОБА_2 , відповідача у справі, на користь ОСОБА_1 , позивачки у справі, примусово стягувались аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2009 року і до повноліття дитини (а. с. 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 03 листопада 2017 року, складеного державним виконавцем Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луценко Л.Л., встановлена заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 , відповідача у справі, за період з 02 квітня 2009 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 23060,00 грн. (а. с. 44-46).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 01 квітня 2019 року, складеного заступником начальника Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В., заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 , відповідача у справі, за період з 01 листопада 2017 року по 01 квітня 2019 року, з урахуванням попереднього розрахунку, станом на 01 квітня 2019 року склала 24920,00 грн. (а. с. 47-48).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01 листопада 2019 року, складеного заступником начальника Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Косенко Л.В., заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 , відповідача у справі, за період з 01 квітня 2019 року по 01 листопада 2019 року, з урахуванням попереднього розрахунку, станом на 01 листопада 2019 року склала 32196,50 грн. Крім того, заступником начальника Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Косенко Л.В. на ОСОБА_2 , відповідача у справі, у зв`язку з виниклою заборгованістю, яка в сукупному розмірі більша, ніж сума відповідних платежів за 1 рік, накладено штраф у розмірі 6439,30 грн., та загальна сума заборгованості склала 38635,80 грн. (а. с. 49).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 04 лютого 2021 року, складеного заступником начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В., станом на 01 лютого 2021 року з урахуванням попереднього розрахунку станом на 01 листопада 2019 року заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_2 , відповідача у справі, встановлена у розмірі 55648,30 грн. (а. с. 50-51).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 07 липня 2021 року, складеного заступником начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В., встановлена заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 , відповідача у справі, з урахуванням попереднього розрахунку станом на 04 лютого 2021 року, за період з 01 лютого 2021 року по 07 липня 2021 року у розмірі 62543,69 грн. (а. с. 10, 13, 28). Крім того, заступником начальника Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Косенко Л.В. на ОСОБА_2 , відповідача у справі, у зв`язку з виниклою заборгованістю, яка в сукупному розмірі більша, ніж сума відповідних платежів за 1 рік, накладено штраф у розмірі 2923,40 грн., та стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 6546,71 грн., у зв`язку з чим загальна сума заборгованості склала 72013,80 грн.

Як вбачається з розписки від 17 березня 2021 року, наданої ОСОБА_1 , позивачкою у справі, ОСОБА_2 , відповідачем у справі, сплачено ОСОБА_1 , позивачці у справі, аліменти у сумі 10000,00 грн (а. с. 27).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 07 липня 2021 року, складеного заступником начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В. у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09 від 24 листопада 2009 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення аліментів, станом на 07 липня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_2 , відповідача у справі, з урахуванням попереднього розрахунку станом на 31 січня 2021 року встановлена у розмірі 51919,19 грн. та скасовані попередні розрахунки заборгованості по аліментах, оскільки боржником ОСОБА_2 , відповідачем у справі, надані докази сплати аліментів у сумі 10000,00 грн. (а. с. 52).

Як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог, розрахунку пені, наданого ОСОБА_1 , позивачкою у справі, сума пені за несвоєчасну сплату ОСОБА_2 , відповідачем у справі, склала у розмірі 51760,29 грн. (а. с. 39-41, 53).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 02 жовтня 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, між ОСОБА_2 , відповідачем у справі, та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 2088 (а. с. 33).

Відповідно до свідоцтв серії НОМЕР_4 від 09 грудня 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, серії 1-ЖД № 505367 від 14 березня 2017 року, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 , відповідач у справі, є батьком ще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 34, 35).

Згідно з довідкою форми ОК-5 від 31 грудня 2021 року, виданої Пенсійним фондом України, ОСОБА_2 , відповідач по справі, отримував дохід за період з 2016 року по 2018 рік (а. с. 29-30).

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами згідно зі статтею 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами частини 1 статті 2 ЦПК України, статті 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти зокрема за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки, однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Відповідно до положень статті 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини 1 статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1, 2 статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених зокрема рішенням суду згідно з частиною 1 статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідач у справі, не заперечує, що обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09 від 24 листопада 2009 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області про примусове стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 , позивачки у справі, аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2009 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду, і до повноліття дитини.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до положень статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці, тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що згідно з розрахунками заборгованості по аліментам від 04 лютого 2021 року, 03 листопада 2017 року, 01 квітня 2019 року, 01 листопада 2019 року, 04 лютого 2021 року, 07 липня 2021 року у ОСОБА_2 , відповідача у справі, перед ОСОБА_1 , позичкою у справі, станом на 07 липня 2021 року встановлена заборгованість по сплаті аліментів з урахуванням сплачених аліментів становить 51919,19 грн. (а. с. 10, 13, 28, 44-46, 47-48, 49, 50-51, 52).

Крім того, відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам від 01 листопада 2019 року, 07 липня 2021 року, на ОСОБА_2 , відповідача у справі, у зв`язку з виниклою заборгованістю, яка в сукупному розмірі більша, ніж сума відповідних платежів за 1 рік, накладено штрафи у розмірах 6439,30 грн., 2923,40 грн., що разом складає 9362,70 грн.

Розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем, ОСОБА_2 , відповідач у справі, не оскаржив, тому суд приймає його до уваги.

ОСОБА_2 , відповідачем у справі, не надано суду жодного переконливого доказу неможливості сплачувати аліменти своєчасно, внаслідок чого відповідач не довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, у зв`язку з чим судом встановлена вина відповідача як у платника аліментів у виникненні заборгованості, що є підставою для стягнення з відповідача неустойки (пені), оскільки саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 , відповідач у справі, сплачував аліменти, а саме у: жовтні 2009 року 2500,00 грн.; квітні, серпні 2010 року 1800,00 грн., 2200,00 грн.; серпні, листопаді 2011 року 1200,00 грн., 1200,00 грн.; лютому, червні та серпні 2012 року 1200,00 грн., 1800,00 грн., 2800,00 грн.; з березня 2013 року по серпень 2014 року по 600,00 грн. щомісяця; серпні, листопаді 2014 року 200,00 грн., 2000,00 грн.; січні, лютому, березні, червні, серпні 2015 року 2000,00 грн., 1000,00 грн., 3500,00 грн., 2500,00 грн., 2000,00 грн.; січні, травні 2018 року 3000,00 грн., 7200,00 грн.

Платіж, здійснений ОСОБА_9 , відповідачем у справі, у сумі 10000,00 грн. у березні 2021 року враховується при розрахунку пені, тому що відома дата сплати цієї суми (можна вирахувати кількість прострочених днів).

Згідно з розрахунком пені, наданим ОСОБА_1 , позивачкою у справі, сума пені за несвоєчасну сплату ОСОБА_2 , відповідачем у справі, склала у розмірі 51760,29 грн. (а. с. 53).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 335/4991/16-ц (провадження № 61-11981св22).

Суд перевіривши на відповідність вимогам статті 196 СК України, враховуючи правову позицію, викладену постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), дійшов висновку, що поданий до суду розрахунок пені не відповідає вимогам статті 196 СК України, тому судом відповідно до вказаної вище формули здійснено розрахунок пені за несвоєчасно несплачених аліментів, яка склала 25700,53 грн.:

An Qn ?p

04/2009 560,00 х 1% 7 156,80 156,80

05/2009 600,00 х 1% 31 186,00 342,80

06/2009 600,00 х 1% 30 180,00 522,80

07/2009 600,00 х 1% 31 186,00 708,80

08/2009 600,00 х 1% 31 186,00 894,80

09/2009 600,00 х 1% 30 180,00 1074,80

11/2009 600,00 х 1% 30 180,00 1254,80

12/2009 600,00 х 1% 31 186,00 1440,80

01/2010 600,00 х 1% 31 186,00 1626,80

02/2010 600,00 х 1% 28 168,00 1794,80

03/2010 600,00 х 1% 31 186,00 1980,80

05/2010 600,00 х 1% 31 186,00 2166,80

06/2010 600,00 х 1% 30 180,00 2346,80

09/2010 600,00 х 1% 30 180,00 2526,80

10/2010 600,00 х 1% 31 186,00 2712,80

11/2010 600,00 х 1% 30 180,00 2892,80

12/2010 600,00 х 1% 31 186,00 3078,80

01/2011 600,00 х 1% 31 186,00 3264,80

02/2011 600,00 х 1% 28 168,00 3432,80

03/2011 600,00 х 1% 31 186,00 3618,80

04/2011 600,00 х 1% 30 180,00 3798,80

05/2011 600,00 х 1% 31 186,00 3984,80

06/2011 600,00 х 1% 30 180,00 4164,80

07/2011 600,00 х 1% 31 186,00 4350,80

09/2011 600,00 х 1% 30 180,00 4530,80

10/2011 600,00 х 1% 31 186,00 4716,80

12/2011 600,00 х 1% 31 186,00 4902,80

01/2012 600,00 х 1% 31 186,00 5088,80

01/2012 600,00 х 1% 31 186,00 5274,80

03/2012 600,00 х 1% 31 186,00 5460,80

04/2012 600,00 х 1% 30 180,00 5640,80

05/2012 600,00 х 1% 31 186,00 5826,80

07/2012 600,00 х 1% 31 186,00 6012,80

09/2012 600,00 х 1% 30 180,00 6192,80

10/2012 600,00 х 1% 31 186,00 6378,80

11/2012 600,00 х 1% 30 180,00 6558,80

12/2012 600,00 х 1% 31 186,00 6744,80

01/2013 600,00 х 1% 31 186,00 6930,80

02/2013 600,00 х 1% 28 168,00 7098,80

08/2014 400,00 х 1% 21 126,00 7224,80

09/2014 600,00 х 1% 30 180,00 7404,80

10/2014 600,00 х 1% 31 186,00 7590,80

12/2014 600,00 х 1% 31 186,00 7776,80

04/2015 600,00 х 1% 30 180,00 7956,80

05/2015 600,00 х 1% 31 186,00 8142,80

07/2015 600,00 х 1% 31 186,00 8328,80

09/2015 600,00 х 1% 30 180,00 8508,80

10/2015 600,00 х 1% 31 186,00 8694,80

11/2015 600,00 х 1% 30 180,00 8874,80

12/2015 600,00 х 1% 31 186,00 9060,80

01/2016 600,00 х 1% 31 186,00 9246,80

02/2016 600,00 х 1% 29 174,00 9420,80

03/2016 600,00 х 1% 31 186,00 9606,80

04/2016 600,00 х 1% 30 180,00 9786,80

05/2016 600,00 х 1% 31 186,00 9972,80

06/2016 600,00 х 1% 30 180,00 10152,80

07/2016 600,00 х 1% 31 186,00 10338,80

08/2016 600,00 х 1% 31 186,00 10524,80

09/2016 600,00 х 1% 30 180,00 10704,80

10/2016 600,00 х 1% 31 186,00 10890,80

11/2016 600,00 х 1% 30 180,00 11070,80

12/2016 600,00 х 1% 31 186,00 11256,80

01/2017 600,00 х 1% 31 186,00 11442,80

02/2017 600,00 х 1% 28 168,00 11610,80

03/2017 600,00 х 1% 31 186,00 11796,80

04/2017 600,00 х 1% 30 180,00 11976,80

05/2017 600,00 х 1% 31 186,00 12162,80

06/2017 600,00 х 1% 30 180,00 12342,80

07/2017 600,00 х 1% 31 186,00 12528,80

08/2017 600,00 х 1% 31 186,00 12714,80

09/2017 600,00 х 1% 30 180,00 12894,80

10/2017 600,00 х 1% 31 186,00 13080,80

11/2017 600,00 х 1% 30 180,00 13260,80

12/2017 600,00 х 1% 31 186,00 13446,80

02/2018 600,00 х 1% 28 168,00 13614,80

03/2018 600,00 х 1% 31 186,00 13800,80

04/2018 600,00 х 1% 30 180,00 13980,80

06/2018 600,00 х 1% 30 180,00 14160,80

07/2018 600,00 х 1% 31 186,00 14346,80

08/2018 600,00 х 1% 31 186,00 14532,80

09/2018 972,00 х 1% 30 291,60 14824,40

10/2018 972,00 х 1% 31 301,32 15125,72

11/2018 972,00 х 1% 30 291,60 15417,32

12/2018 1013,50 х 1% 31 314,18 15731,50

01/2019 1013,50 х 1% 31 314,18 16045,68

02/2019 1013,50 х 1% 28 283,78 16329,46

03/2019 1013,50 х 1% 31 314,18 16643,64

04/2019 1013,50 х 1% 30 304,05 16947,69

05/2019 1013,50 х 1% 31 314,18 17261,87

06/2019 1013,50 х 1% 30 304,05 17565,92

07/2019 1059,00 х 1% 31 328,29 17894,21

08/2019 1059,00 х 1% 31 328,29 18222,50

09/2019 1059,00 х 1% 30 317,70 18540,20

10/2019 1059,00 х 1% 31 328,29 18868,49

11/2019 1059,00 х 1% 30 317,70 19186,19

12/2019 1109,00 х 1% 31 343,79 19529,98

01/2020 1109,00 х 1% 31 343,79 19873,77

02/2020 1109,00 х 1% 29 321,61 20195,38

03/2020 1109,00 х 1% 31 343,79 20539,17

04/2020 1109,00 х 1% 30 332,70 20871,87

05/2020 1109,00 х 1% 31 343,79 21215,66

06/2020 1109,00 х 1% 30 332,70 21548,36

07/2020 1159,00 х 1% 31 359,29 21907,65

08/2020 1159,00 х 1% 31 359,29 22266,94

09/2020 1159,00 х 1% 30 347,70 22614,64

10/2020 1159,00 х 1% 31 359,29 22973,93

11/2020 1159,00 х 1% 30 347,70 23321,63

12/2020 1197,50 х 1% 31 371,22 23692,85

01/2021 1197,50 х 1% 31 371,22 24064,07

02/2021 1197,50 х 1% 28 335,30 24399,37

03/2021 1197,50 х 1% 16 191,60 24590,97

04/2021 1197,50 х 1% 30 359,25 24950,22

05/2021 1197,50 х 1% 31 371,22 25321,44

06/2021 1197,50 х 1% 30 359,25 25680,69

07/2021 283,39 х 1% 7 19,84 25700,53

Судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів склала у сумі 51919,19 грн. (а. с. 52).

Враховуючи, що встановлений судом розмір пені у сумі 25700,53 грн. є меншим за різницю між сумою вказаної заборгованості по аліментах та розміром застосованих заходів примусового виконання (штраф) у розмірі 9362,70 грн. (2923,40 грн. + 6439,30 грн.), що складає загальну суму у розмірі 42556,49 грн. (51919,19 грн. - 9362,70 грн.), суд дійшов висновку, що розмір пені, встановлений судом, у розмірі 25700,53 грн. відповідає вимогам частини 1 статті 196 СК України, оскільки є меншим за максимально можливий розмір пені.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зазначені норми права, з`ясувавши встановлені судом обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, вирішивши, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки, заперечення відповідача проти позову та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 25700,53 грн., у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Суд відхиляє доводи, приведені ОСОБА_9 , відповідачем у справі, у заяві про перегляд заочного рішення, що загальна сума заборгованості по аліментам склала у розмірі 33746,50 грн., встановленої державним виконавцем станом на 01 листопада 2019 року, що врахована державним виконавцем при винесенні постанови про накладення штрафу від 15 вересня 2022 року, оскільки, відповідно до частини 1 статті 196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, водночас як останній розрахунок заборгованості по аліментам датований 07 липня 2021 року та не вбачає відсутність заборгованості по аліментам у відповідача станом на 01 листопада 2019 року.

Також, суд відхиляє доводи відповідача як заперечення проти позову про те, що на його утриманні також є двоє малолітніх дітей та відповідач не має стабільного доходу, що свідчить про його скрутне матеріальне становище, оскільки боржник зобов`язаний сплачувати аліменти присуджені судом, а їх несплата призводить до виникнення заборгованості по їх сплаті. Крім того, відповідачем не надано суду жодного доказу звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів у зв`язку зі зміною його матеріального стану, що передбачено статтею 192 СК України. ОСОБА_9 , відповідачем у справі, не подано до суду доказів матеріального та сімейного стану платника аліментів, на підставі яких розмір пені може бути зменшений судом.

Суд не приймає до уваги довідку форми ОК-5 від 09 січня 2022 року, видану Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 31-32), оскільки у зазначеному документі відсутні відомості щодо предмета доказування зі сторони відповідача на заперечення проти позову у наявній справі, відповідно до статті 77 ЦПК України, та не стосується предмету спору.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Загальна сума заявлених позовних вимог складала 51919,19 грн., позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом 16 грудня 2021 року, у зв`язку з чим, судовий збір підлягає сплаті у розмірі 2393,00 грн. Рішенням суду задоволено позовні вимоги у розмірі 25700,53 грн., що становить 49,50 % від суми заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом 16 грудня 2021 року, заявивши до відповідача позовну вимогу майнового характеру, сума заявлених позовних вимог склала 51919,19 грн., судовий збір підлягає сплаті у розмірі 2393,00 грн., позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (2393,00 х 49,50%), що становить 1184,53 грн., а інша частина у розмірі 1208,47 грн. (2393,00 1184,53) компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позов підлягає задоволенню.

Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю в Арцизькому районному суді Одеської області суддів (у період з липня 2017 року по вересень 2021 року кількість суддів у суді зменшилася з 5 до 1; у травні, липні 2024 року призначено 2 суддів), щодо яких мало здійснюватися автоматизований розподіл справ, навантаження на одну суддю, яка тривалий час одна замість п`яти суддів у суді здійснювала правосуддя, виходило за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 року), з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом», зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і, зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також, щоб судді могли ефективно працювати.

Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, що призвело до надмірного навантаження, яке утворилося на суддю, яка тривалий час одна замість п`яти суддів здійснювала правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України.

На підставі статей 51, 129 Конституції України, статей 8, 9, 141, 150, 180, 189, 192, 196 СК України, статей 9, 614 ЦК України, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 15, 19, 44, 49, 76-82, 89, 95, 128, 133, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 25700 (двадцять п`ять тисяч сімсот) гривень 53 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) гривні 53 копійки.

Судовий збір у розмірі 1208 (одна тисяча двісті вісім) гривень 47 копійок компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_6 .

Представник позивачки: адвокат Старенков Олександр Юхимович, місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_8 .

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.