Справа № 357/5074/24
Провадження № 2/357/2731/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
26 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого-судді Орєхова О.І.,
за участю секретаря Вальчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному проваджені в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини.
25 липня 2014 року між ОСОБА_2 а ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служи Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 28.
Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони втратили почуття взаємної поваги та любові, мають різні погляди на життя, життєві цінності та ведення домашнього господарства. Через що між ними почали безпідставно виникати непорозуміння, внаслідок чого збереження шлюбу та спільне проживання стало неможливе і буде суперечити їхнім інтересам.
На даний час шлюб носить тільки формальний характер, так як позивач з відповідачем не проживають разом як подружжя, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні відносини.
Просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 25 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 28, стягнути з відповідача судові витрати (а. с. 1-3).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2024року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а. с. 12) та матеріали справи передані для розгляду.
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
05 квітня 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 15).
З вказаної інформації вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).
Так, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ч. 2 ст. 28 ЦПК України).
З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 , про що свідчать копії Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади та паспорту з відміткою про місце проживання/реєстрації (а. с. 8-9).
До того ж, на утриманні ОСОБА_1 є двоє неповнолітніх дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження (а. с. 6-7).
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 28 ЦПК України.
Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Ухвалою судді від 26 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі о 12 год. 30 хв. 31 травня 2024 року (а. с. 21-22).
Ухвалою суду від 31 травня 2024 року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було зупинено, за клопотанням відповдіача ОСОБА_2 надано сторонам строк для примирення терміном на два місяці. Розгляд справи призначено о 09 годині 00 хвилин 26 липня 2024 року (а. с. 32-33).
Ухвалою суду від 26 липня 2024 року було відновлено провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а. с. 36).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовну заяву, просила розірвати шлюб, оскільки не любить свого чоловіка. За час який надавався, примирення не відбулося. Звертала увагу, що примушення до шлюбу не допускається. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, на адресу суду станом на розгляд даної справи не повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Так, судова повістка була направлена судом на адресу реєстрації відповідача, відповідно до отриманої інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області.
Окрім того, повістка була направлена судом на адресу проживання останнього: АДРЕСА_2 , вказана адреса зазначалася ОСОБА_2 при зверненні до суду з заявою 31.05.2204 року ( а. с. 29 ).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ухвалу судді від 26.04.2024 року про прийняття та відкриття провадження у даній справі, позовну заяву з додатками та судову повістку в судове засідання на 31.05.2024 року отримав за адресою своєї реєстрації особисто 15.05.2024 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове рекомендоване повідомлення про вручення ( а. с. 28 ).
До того ж, звертався до суду 31.05.2024 року з заявою про надання строку для примирення терміном на 2 місяці ( а. с. 29 ).
Тому, з вищезазначене свідчить, про обізнаність відповідача про наявність на розгляді в суді справи до нього про розірвання шлюбу.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41).
Оскільки відповідач отримував особисто з суду кореспонденцію, обізнаний про те, що на розгляді суду перебуває цивільна справа до нього про розірвання шлюбу, за його заявою надався строк для примирення ( 2 місяці ), суд вважає, що відповідач повинен з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Тому, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи та заздалегідь обізнаним про наявність вказаної справи на розгляді в суді.
До того ж, позивач в судовому засіданні наголошувала на тому, що відповідач обізнаний про розгляд справи 26.07.2024 року.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.
Протокольною ухвалою від 26.07.2024 року постановлено проводити розгляд справи в заочному порядку.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Встановлено, що 25 липня 2014 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області, про що 25 числа липня місяця 2014 року складено відповідний актовий запис № 28, де прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_6 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданого 25 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області (а. с. 37).
З матеріалів справи убачається, що подружжя від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини, серія НОМЕР_2 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини, серія НОМЕР_3 (а. с. 6-7).
Встановлено, що спільне життя у подружжя не склалося, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. В їх почуттях зникли любов та взаємоповага. Конфлікти, які виникають в них, створюють умови неможливі для подальшого спільного життя. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї не можливе.
Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб.
Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу, завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.
Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Частиною 2 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.
Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 31.05.2024 року надавався сторонам по справі час для можливого примирення, терміном на два місяці, за заявою відповідача.
Однак, за час, який надавався сторонам, примирення не відбулося, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 26.07.2024 року наполягала на розірванні шлюбу.
Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Оскільки, спільне життя у подружжя не склалось, шлюбні відносини між подружжям припинені, подружжя не пов`язано спільним побутом, за час надання судом строку для примирення (два місяці), останнє між сторонами не відбулося, позивач наполягала на розірванні шлюбу, а примушення до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що родина фактично розпалась та її поновлення неможливе, у зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Звертаючись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп., який сплатила при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 44653719 від 02.04.2024 року (а. с. 4).
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений останньою при зверненні до суду в сумі 1 211 гривень 20 копійок.
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 3, 56, 105, 110-112, 113, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 19, 27, 28, 44, 133, 141, 187, 263-265, 273, 274, 280-289 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Законом України «Про судовий збір», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 25 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис за № 28 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , - розірвати.
Стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у сумі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт, серія НОМЕР_5 , виданий 26 травня 1998 року Міським відділом № 2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області);
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , паспорт, серія НОМЕР_7 , виданий 01 березня 2000 року Ружинським РВ УМВС України в Житомирській області).
Повне судове заочне рішення складено 26 липня 2024 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя О. І. Орєхов