КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/2716/21 Головуючий у суді першої інстанції - Ішуніна Л.М.
Номер провадження № 22-ц/824/9967/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказувала, що сторони проживають окремо, у свою чергу дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка також посилалась на те, що з народження дитини відповідач не приймає ніякої участі у її вихованні, розвитку та утриманні, натомість вона із власних заощаджень самостійно забезпечує дитину належними житловими умовами, якісним медичним обслуговуванням, а також її фізичним та культурним розвитком.

Зокрема, вказувала, що на потреби дитини та забезпечення належних житлових умов вона в середньому витрачає близько 25 000 грн: сплата житлово-комунальних послуг - 2 500 грн; медичне обслуговування, медикаменти та вітаміни - 3 500 грн; дитяче харчування - 4 000 грн; одяг, іграшки та засоби гігієни - 5 000 грн; відвідування курсів розвитку дитини - 10 000 грн.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що відповідач є фізично здоровим та працездатним чоловіком, перебуває на обліку в органах Державної фіскальної служби як фізична особа-підприємець, має корпоративні права, з 2015 року провадить адвокатську діяльність, постійно подорожує за кордон, та враховуючи рівність батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дитини, ОСОБА_3 просила суд стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 12 500 грн на дитину, вважаючи, що такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітнього сина та його потреб у харчуванні, ліках, одязі тощо.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина - ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 4 000 грн щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 14 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 290,56 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Грубська К.В. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом було враховано наявність у апелянта нерухомого майна, проте не враховано, що таке майно ним не придбавалось, а було отримано у подарунок від матері, відтак не може відображати його матеріальне становище в розумінні ч. 1 ст. 182 СК України.

Разом з тим, апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 має збільшене навантаження обов`язків по утриманню інших дітей в рівних умовах, адже визначений розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 не буде сприяти утриманню інших дітей апелянта в рівних умовах, оскільки він має середній місячний дохід у сукупному розмірі орієнтовно 10 000 грн, з яких 4 000 грн аліментів на утримання сина, й за умови витрат такої ж частки на утримання іншої неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самому відповідачу як інваліду ІІ групи з діабетом 2 типу залишається на проживання сума у розмірі 2 000 грн, якої об`єктивно не вистачить ані на купівлю життєво необхідних для нього цукрознижуючих ліків та інсулінотерапії на місяць, ані на допомогу його матері-пенсіонерці ОСОБА_6 , ані на утримання непрацездатної вагітної дружини ОСОБА_7 , ані на утримання третьої повнолітньої дитини ОСОБА_5 , та повністю виключається можливість витрат 4 000 грн (такої ж частки) на утримання нової майбутньої дитини від вагітної дружини ОСОБА_7 .

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що відповідач надає кошти на утримання повнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка відповідно до довідки № 52/23 від 10 листопада 2023 року є студентом денної форми навчання і закінчує навчання саме 30 червня 2025 року.

Апелянт вважає, що кожен з батьків повинен надати кожній дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 833 грн. Натомість судом присуджено стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн щомісячно, що перевищує цілий прожитковий мінімум на 141%.

Адвокат Грубська К.В. в апеляційній скарзі посилається й на поганий стан здоров`я ОСОБА_1 , хронічні невиліковні хвороби, що свідчать про не здатність апелянта до праці в звичайних виробничих умовах, зменшення його сукупного доходу, наявність інвалідності 2 групи, наявність на його утриманні інших осіб, зокрема, матері-пенсіонера, вагітної дружини, інших неповнолітніх дітей та повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

На виконання приписів ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України апелянт заявляє, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є остаточним, надання правничої допомоги не закінчено, оскільки після відкриття провадження у даній справі існує необхідність у наданні додаткових послуг професійної правничої допомоги, що пов`язані зі справою та включають в себе підготовку до судового розгляду справи, ймовірне представництво інтересів відповідача під час судового розгляду, підготовку (складення) заперечень на клопотання та заяви позивача, підготовку інших процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та надання іншої правничої допомоги, пов`язаної з даною справою.

Так, вказує, що складення акту наданих послуг професійної правничої допомоги можливе тільки після прийняття постанови судом апеляційної інстанції, до того ж, існує ймовірність у наданні додаткових послуг професійної правничої допомоги, а тому детальний опис наданих послуг та інші докази понесених витрат правничої допомоги буде надано до суду додатково протягом п`яти днів після прийняття постанови судом апеляційної інстанції.

З урахуванням вказаного, представник ОСОБА_1 - адвокат Грубська К.В. просить змінити оскаржуване рішення в частині визначеної судом твердої грошової суми аліментів на дитину, шляхом зменшення з 4 000 грн до 2 000 грн, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 14 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу.

02 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про поновлення строку та відкриття апеляційного провадження від 17 квітня 2024 року. Зазначену ухвалу ОСОБА_3 було направлено на вказану нею електронну адресу та в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 18 квітня 2024 року (а.с.135,137, т. 3).

Разом з тим, у відзиві позивач заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, оскільки копію апеляційної скарги нею отримано на електронну адресу 21 червня 2024 року, без спростування належного вручення їй документів через підсистему «Електронний суд».

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не може бути врахований судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2021-2022 роки та за січень 2023 року, а також довідки про доходи від 27 лютого 2023 року № 0000-000001, виданої Адвокатським об`єднанням «Сингаївський, Сербінов та партнери» за період з 01 січня 2022 року по 31 січня 2023 року, відповідач у 2021 році отримав заробітну плату з вирахуванням ПДФО, а саме: за 2021 року в загальній сумі 61 547,62 грн (а.с.167, т.1); за 2022 рік - 32 595 грн; за січень 2023 року - 3 075 грн (а.с.2, т.2).

Крім того, відповідно до довідок про доходи № 7440 3949 2545 1468 та № 1907 3496 5099 4919, виданих Головним управлінням ПФУ в м. Києві відповідач отримує пенсію за вислугу років. Зокрема, за 2021 рік отримав пенсію в загальній сумі 63 310,20 грн (а.с.6, т.2); за 2022 рік - 75 020,55 грн; у січні 2023 року отримав пенсію в розмірі 6 874,47 грн (а.с.5, т.2).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ від 06 липня 2021 року стосовно зареєстрованих транспортних засобів ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Nissan Murano, 2008 року, який був ним придбаний за 1 000 грн на підставі договору купівлі-продажу 8044/2018/1226325 транспортного засобу від 12 грудня 2018 року (а.с.92, 132, т.1).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 березня 2023 року № 324494081 вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.233, т.1).

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що протягом 2017-2022 років відповідач добровільно надавав кошти на утримання сина, що підтверджується виписками по картковому рахунку ОСОБА_1 , розписками позивача та квитанціями про перерахунок коштів.

Крім того, відповідач надсилає кошти на утримання неповнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками по картковому рахунку відповідача та квитанціями про перерахування коштів на рахунок її матері.

Також відповідач надає кошти на утримання та оплачує навчання повнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка відповідно до довідок № 21/22 від 20 травня 2021 року та № 52/23 від 10 листопада 2023 року є студентом денної форми навчання за спеціальністю «Міжнародне право» Академії адвокатури України і закінчує навчання 30 червня 2023 року, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів на розрахунковий рахунок Академії адвокатури України та розписками ОСОБА_5 .

Окрім цього, відповідач оплачує житлово-комунальні послуги, що надаються в квартирі, де проживає його матір ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію.

Водночас, відповідач має ряд хронічних захворювань, а також хворіє на діабет ІІ ступеню, що підтверджується доданими до справи виписками з історії хвороби та лікарськими висновками, у зв`язку з чим він вимушений щомісячно витрачати для підтримання свого здоров`я та придбання необхідних ліків у середньому 1 000 -3 000 грн, про що свідчать надані суду квитанції на купівлю ліків та оплату лікарських послуг.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , мотивував своє рішення тим, що при визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що малолітній ОСОБА_4 , перебуває на утриманні матері, а доказів протилежного відповідачем суду не надано. Суд вказав, що відповідач є особою працездатного віку, отримує регулярний дохід та пенсію, має у власності квартиру і автомобіль, разом з тим хворіє на діабет ІІ ступеня, що потребує постійних витрат для підтримання нормального стану здоров`я, надає кошти на утримання дочок від першого шлюбу, допомагає матері, яка є пенсіонеркою, оплачуючи житлово-комунальні послуги, водночас, він зобов`язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, позивач не надала суду доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в розмірі 12 500 грн щомісяця для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в їх матеріальному утриманні, та дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи не доведено матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Суд також зазначив, що при визначенні розміру аліментів на сина слід враховувати, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідач, а тому суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на сина в розмірі 4 000 грн щомісяця, починаючи з 15 квітня 2021 року.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача у справі є спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що на його утриманні перебувають ще двоє дітей. Крім того, в 2024 році в нього народилась четверта дитина.

Так, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02 жовтня 2008 року (а.с.66, т.1).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 31 січня 2006 року (а.с.70, т.1).

Крім того, в суді апеляційної інстанції апелянтом було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08 травня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.148, т.3).

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд враховує вказані докази, оскільки вони не існували на момент розгляду справи судом першої інстанції та не могли бути подані раніше.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини 12 500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, а також надані сторонами по справі докази, апеляційний суд враховує, що відповідач по справі є батьком для чотирьох дітей, які перебувають на його утриманні й він має зобов`язання щодо їх фінансового утримання.

Апеляційний суд також враховує, що згідно положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 гривні.

Також судом враховуються положення статті 182 СК України, де передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи зазначене вище, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1 416,50 грн (2833/2).

Апелянт по справі просить змінити розмір аліментів, які присудженні оскаржуваним рішенням, з 4 000 грн до 2 000 грн.

Враховуючи підтверджений розмір доходу відповідача, факт перебування на його утриманні ще трьох дітей, окрім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи стан здоров`я відповідача та його витрати на лікування, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни розміру аліментів, які підлягають до стягнення на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 4 000 грн до 2 000 грн.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року змінити в частині розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме зменшити тверду грошову суму з 4 000 грн до 2 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв