ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/946/24 Справа № 205/1451/22 Головуючий у першій інстанції: Остапенко Н. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її в придатний для використання стан,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою по АДРЕСА_1 . Родина позивачки з початку минулого століття, а позивачка з 1988 року є власником домоволодіння та користувачем земельної ділянки, яке знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 . Так, рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 04.08.1955 року №906 було закріплено право власності на домоволодіння та право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 (у подальшому змінено на АДРЕСА_1 ) за бабою позивачки - ОСОБА_4 , а висновком про реєстрацію домоволодіння, виданим на підставі вищевказаного рішення, зареєстровано право власності ОСОБА_4 на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 3875 кв.м. У подальшому в 1988 році позивач набула право власності на зазначене домоволодіння та до неї перейшло право користування земельною ділянкою площею 3875 кв.м., яка перебувала в користуванні попереднього власника домоволодіння. Позивач добросовісно, відкрито та безперервно користувалася вказаною земельною ділянкою. 16.05.2020 року відповідач ОСОБА_1 самовільно та безпідставно зайняв частину ділянки, яка перебувала в користуванні позивача, зрубав дерева та культури, посаджені позивачем. Пізніше позивачу стало відомо, що на підставі рішення Дніпровської міської ради №253/60 від 02.09.2020 року «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Лірницької (Новокодацький район) у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0065, яка частково розміщена на земельні ділянці, постійним користувачем якої є позивач. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затверджений вищевказаним рішенням відповідача, не відповідає вимогам законодавства, зокрема, не погоджено межі з суміжним користувачем ОСОБА_3 . При цьому, за ст. 118 ЗК України заяву щодо передачі у власність земельної ділянки державної чи комунальної власності до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування подає громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні. ОСОБА_1 ніколи не користувався земельною ділянкою, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , а у позивача така ділянка не вилучалася. Також позивач зазначила, що у зв`язку з діями ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради їй заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Окрім того, діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у суттєвих душевних стражданнях, внаслідок порушення прав позивача, які виразилися в тому, що позивач, яка є людиною похилого віку, переживає сильний стрес та страх, що порушило її спокій та сон, а також вплинуло на стан її здоров`я. Позивач оцінює моральну шкоду в 10000,00 грн. Тому ОСОБА_3 просила:

скасувати рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Лірницької (Новокодацький район) у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065, закрити поземельну книгу відносно цієї земельної ділянки;

стягнути солідарно з Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 10000,00 грн та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10000,00 грн;

зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 та привести її у придатний для використання стан, демонтувати незаконно встановлений паркан.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року прийнято відмову від позовних вимог в частині стягнення солідарно з Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 10000,00 грн та закрито провадження у справі в цій частині (а.с. 91-92 т.2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Лірницької (Новокодацький район) у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Вирішено також скасуватиу Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065 та закрити поземельну книгу відносно вказаної земельної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 0,0838 га за адресою по АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1736,70 грн. Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1736,70 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено (а.с. 186-187, 242-252 т.2).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 199-210 т.2).

Дніпровська міська рада також звернулась з апеляційною скаргою на вказане вище рішення, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 217-224 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 03.06.1948 року за формою №1, затвердженою НККХ УРСР, складено генеральний план (схему), за яким за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 значиться земельна ділянка загальною площею 3875 кв.м. (з яких під будівлями - 107,0 кв.м., під двором - 523,0 кв.м., під фруктовим садом - 1773,0 кв.м., під городом - 1472,0 кв.м.) у АДРЕСА_2 , на якій розташовано житловий будинок, сіни, сарай та паркан, з приміткою про погашення 10.08.1963 року (т. 2 а.с.8).

Представником інвентарного бюро 23.07.1955 року складено акт обстеження домоволодіння на предмет встановлення прав володіння, яким встановлено, що домоволодіння за адресою по АДРЕСА_2 розташоване на садибі площею 3875 кв.м. та належить ОСОБА_4 , на підтвердження чого нею надано: генеральний план (схему) та квитанції про сплату податків за 1954 рік (т. 2 а.с.11-12). Згідно вказаного акту, домоволодіння по АДРЕСА_2 віднесено до міста Дніпропетровська; факт включення селища Чкалова у межі м. Дніпропетровська не заперечується учасниками справи та підтверджується матеріалами інвентарної справи №5237 КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації щодо будинку АДРЕСА_1 (квартал 1342), оригінал якої оглянуто апеляційним судом та копія долучена до матеріалів цивільної справи.

Відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння від 24.07.1955 року, домоволодіння по АДРЕСА_2 розташоване на земельній ділянці площею 3875 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_4 , право власності встановлено з наданих документів: генерального плану (схеми), квитанцій про сплату податків за 1954 рік. Відповідно до вказаного висновку домоволодіння побудовано в період між 1904-1913 роками громадянами ОСОБА_6 , який помер у 1913 році, та його дружиною ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 9-10).

Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих №906 від 04.08.1955 року визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 14).

Відповідно до матеріалів інвентарної справи №5237 КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації щодо будинку АДРЕСА_1 (квартал 1342), адреса домоволодіння АДРЕСА_2 була змінена на нову: домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 133 167 у т. 3).

За договором від 01.06.1965 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_9 2/9 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.54-55).

Згідно з актами, складеними представниками інвентарного бюро 05.07.1972 року, 09.01.1987 року, 16.12.1987 року домоволодіння за адресою по АДРЕСА_1 розташоване на садибі площею 3875 кв.м. (т. 2 а.с. 20-25, 27-31, 146-147 т.3).

Рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 01.04.1983 року встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_3 є онуками ОСОБА_4 , а також визнано за ОСОБА_10 та ОСОБА_3 право власності на 7/9 частин домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 26). Рішення набрало законної сили 11.04.1983 року.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №230/39 від 13.05.1988 року «Про узаконення житлового будинку по АДРЕСА_4 » анульовано вищевказані договір дарування від 01.06.1965 року та рішення народного суду, узаконено та затверджено акт приймання в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями за ОСОБА_3 (т. 1 а.с.53).

Згідно зі свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 22.08.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №230/39 від 13.05.1988 року на заміну договору дарування від 01.06.1965 року та рішення суду від 01.04.1983 року, ОСОБА_3 належить право власності на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності та записано в реєстрову книгу під №502 за реєстром 62 (т. 1 а.с.56).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2015 року індексний номер 37005367, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 0:08:654:0055, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою по АДРЕСА_1 , площею 0,1 га (т. 1 а.с. 61).

У подальшому, розпорядженням в.о. голови Дніпропетровської міської ради «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» від 26.11.2015 №897-р перейменовано, зокрема, вулицю Братів Трофимових на вулицю Велика Діївська. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області» від 19 травня 2016 року №1375-VIII перейменовано місто Дніпропетровськ Дніпропетровської області на місто Дніпро.

Також встановлено, що на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 24.03.2020 року, складеного ТОВ «Бізнес-Експерт», 20 липня 2020 року до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0065, а саме: місце розташування АДРЕСА_5 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна, площа земельної ділянки 0,1000 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.04.2021 (т.1 а.с.177-181).

Рішенням Дніпровської міської ради №253/60 від 02.09.2020 року «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Лірницької (Новокодацький район) у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Бізнес-Експерт», та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку, площею 0,1 га (кадастровий номер :08:654:0065), у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Лірницької, код виду цільового призначення земель 02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) (т. 1 а.с.40-43).

На підставі вказаного рішення №253/60 від 02.09.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0065 у Державному земельному кадастрі (т. 1 а.с. 177-181).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №5578/5579-22 за заявою адвокатського об`єднання «ТСТ» від 16.09.2022 року по цивільній справі №205/1451/22, складеного 12.01.2023 року судовим експертом ДніпроНДІСЕ, земельна ділянка з кадастровим номером № :08:654:0065, яка розташована в районі вул. Лірницької, Новокодацький район, м. Дніпро, та згідно рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Лірницької (Новокодацький район) у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» передана у власність ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку під домоволодінням АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , площа накладання становить 0,0838 га (т. 2 а.с. 126-153).

Відповідно до письмової інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.05.2024, наданої на виконання ухвали суду, згідно наявної інформації, наданої Відділом №2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, проведеною інвентаризацією документації із землеустрою, яка зберігалася в архіві та була знищена (пошкоджена) внаслідок пожежі, яка відбулася 04.08.2008 на 9-му поверсі будівлі інституту «Дніпрогражданпроект», встановлено наступний перелік знищеної (пошкодженої) документації: документація канцелярії (вхідна, вихідна кореспонденція), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, рішення міської ради та її виконкому, договори оренди землі, договори тимчасового користування землею, технічні звіти щодо приватизації земельних ділянок садових товариств, державні акти на право постійного користування землею, державні акти на право приватної власності на землю, поземельні книги, описи приймання-передачі документації та правовстановлюючих документів в архів, журнали обліку видачі документів з архіву. Після пожежі зазначена документація знищена та не придатна для подальшого використання, не може бути відновлена. За результатами обстеження комісія встановила, що документація не придатна для подальшого використання. Враховуючи вищезазначене, надати інформацію з Книги записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю щодо наявності реєстрації права власності/користування на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , - не вбачається можливим (а.с. 240-243 т.3).

Судом апеляційної інстанції оглянуто в судовому засіданні інвентаризаційну справу №5237 на будинок АДРЕСА_1 та інвентаризаційну справу №5238 на будинок АДРЕСА_3 , а їх копії долучені до матеріалів справи у тому 3 на аркушах справи 133-167, 167-210.

Попередній власник домоволодіння АДРЕСА_6 ) - ОСОБА_4 набула у власність це майно у 1955 році, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих №906 від 04.08.1955 року.

Тому дані правовідносини регулюються також положеннями Земельного Кодексу УРСР 1922 року, який був чинним до 30.09.1971 року.

Згідно ст. 168 ЗК УРСР 1922 року, землеустрій має завданням впорядкування існуючих землекористувань і створення нових, відповідно правам на землю і вимогам господарсько-технічної доцільності.

За змістом статті 169 ЗК УРСР 1922 року, в порядку цієї постанови проводяться наступні землевпоряджувальні дії: а) відведення земель, що надаються в користування державним організаціям, установам і підприємствам, містам і населенням міського типу і об`єднанням трудових землеробів, а також на особливих умовах (оренда, концесії та ін.), іншим установам, спільнотам і особам; б) утворення земельних фондів спеціального призначення (переселенського, лугового, концесійного, державних заповідників та ін.) та перерахування угідь з одного фонду до іншого; в) вилучення земель для державних і суспільних потреб; г) встановлення міської межі; д) розділ земель, що перебувають в користуванні земельних товариств на частини у зв`язку з утворенням нових земельних товариств; е) розгортання всіх чи деяких угідь земельного товариства на хуторські чи висівні ділянки; ж) розподіл земель відокремлених трудових господарств (дворів); з) усунення або зменшення чересмуги окремих землекористувань, вклинювання та вкраплювання їх, далекоземелля, неправильності обрису кордонів та ін недоліків землекористування; і) прокладання та переміщення або скасування доріг, надання водопоїв та переміщення землекористувань у зв`язку з виробництвом корінних покращень земельних угідь (меліорації); к) розпланування сільських місць поселення; л) встановлення та зміна меж волостей.

Відповідно до статті 173 ЗК УРСР 1922 року, розміри земель, що відводяться учасникам землеустрою, визначаються з таких підстав:

а) при відводах земель державним організаціям, установам і підприємствам, а також для міст і поселень міського типу - пропорційно доведеною ними землевпорядним установам дійсної потреби в землі і можливості найближчим часом фактично використовувати її за призначенням;

б) при влаштуванні земель існуючих земельних товариств та відокремлених поліпшених господарств (дворів) - за кількістю земель, закономірно ним наданих у трудове користування;

в) при розверстанні, поділу та виділу земель у земельних товариствах - по числу розверсточних одиниць, що припадають на частку учасників землеустрою;

г) при розподілі та відведенні земель вільного земельного фонду для потреби переселення і розселення - з особливо встановленими для цього нормам, а при їх відсутності - за фактичної можливості трудового освоєння земель тими, кому вони надаються.

Згідно статті 174 ЗК УРСР 1922 року, якщо земля, яку потрібно влаштувати, пов`язана з іншими землями (черезсмужжя, далекоземелля, тощо), то всі ці землі включаються в одну загальну дачу розверстання та землеустрій за них проводиться одночасно і спільно. Кількість землі, що відводиться учасникам землеустрою, також визначається з підстав, зазначених у попередній статті.

Статтею 187 ЗК УРСР 1922 року встановлено, що складання проекту землеустрою полягає у докладному та точному зазначенні місць відведення земель учасникам землеустрою, з дотриманням їх прав та законних інтересів, а також вимог господарсько-технічних правил землеустрою та із зображенням відведення земель на проектному плані землеустрою. Проектовані межі земель позначаються на місці тимчасовими знаками, а за відсутності суперечок і скарг зміцнюються постійними межовими знаками.

Відповідно до ст. 193 ЗК УРСР 1922 року, після остаточного затвердження проектів землеустрою землевпорядними установами складаються і після державного запису утворених землекористувань (земельної реєстрації), видаються учасникам землеустрою належно засвідчені документи. У названих документах мають бути зазначені межі, місце розташування, простір та склад землекористувань, а також вказані їх назви, найменування землекористувачів, час виконання землеустрою та його заснування, умови землекористування та інші суттєві відомості, які містяться у постанові про затвердження проекту землеустрою. Справжні землевпорядні плани, акти та діловодства зберігаються при землевпорядних установах.

Отже, після належного оформлення Генерального плану (схеми) від 03.06.1948 року земельної ділянки по АДРЕСА_2 у гр. ОСОБА_4 на підставі Земельного кодексу УРСР від 16 жовтня 1922 року і Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, що були чинними на той час, виникло безстрокове право користування земельною ділянкою загальною площею 3875 кв.м. (з яких під будівлями - 107,0 кв.м., під двором - 523,0 кв.м., під фруктовим садом - 1773,0 кв.м., під городом - 1472,0 кв.м.) у АДРЕСА_2 (у подальшому адреса змінена на АДРЕСА_1 ).

Право користування гр. ОСОБА_4 вказаною вище земельною ділянкою, загальною площею 3875 кв.м., визначалось також в акті інвентарного бюро від 23.07.1955 року обстеження домоволодіння на предмет встановлення прав володіння (т. 2 а.с.11-12).

Згідно схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_1 від 05.08.1963, вона має загальну площу 3875,0 кв.м., з яких під будівлями - 118,0 кв.м., під двором - 512,0 кв.м., під фруктовим садом - 1773,0 кв.м., під городом - 1472,0 кв.м. (т. 2 а.с. 13, т. 3 а.с. 143).

Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу УРСР 1970 року, який був введений в дію 01.01.1971 та діяв на час переходу права власності на домоволодіння до ОСОБА_3 , на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Таким чином, при видачі ОСОБА_3 свідоцтва від 22.08.1988 року про право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №230/39 від 13.05.1988 року, до неї також перейшло і право користування земельною ділянкою, площею 3875 кв.м.

Згідно схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_1 від 01.04.1982, користувачем якої є ОСОБА_3 , земельна ділянка має загальну площу 3875,0 кв.м., з яких під будівлями - 236,0 кв.м., під двором - 394,0 кв.м., під фруктовим садом - 1773,0 кв.м., під городом - 1472,0 кв.м. (т. 3 а.с. 148).

З 15.03.1991 року було введено в дію Земельний кодекс України 1990 року N561-XII.

Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року №563 «Про земельну реформу» визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17 лютого 2004 року № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та пункту 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року №563-ХІІ визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність із дня ухвалення зазначеного рішення.

Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право постійного користування землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки.

У мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року, суд зазначив, що визнавши право приватної власності громадян на земельні ділянки, які були надані в постійне користування, встановивши порядок набуття цього права у зазначених нормативно-правових актах шляхом безоплатної передачі, держава має вжити всіх необхідних заходів щодо забезпечення безперешкодного набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки.

Право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР. Право тимчасового користування землею (в тому числі і на умовах оренди) оформляється договором (статті 23, 24 ЗК Української РСР).

Отже, прийнятими у подальшому земельними кодексами було закріплено правило, відповідно до якого право власності та право постійного користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвідчує відповідне право.

Втім, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності.

Це підтверджується положеннями статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позиція щодо незворотності дії в часі законів, застосування законів на час спірних правовідносин викладено у Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012 та інші.

Таким чином, право постійного користування позивачкою земельною ділянкою за адресою по АДРЕСА_1 , площею 3875,00 кв.м., не припинилось після введення в дію земельних кодексів 1970, 1990 та 2001 років.

Отже, судом встановлено, що з вищевказаної земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 , площею 3875,00 кв.м., з яких земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1000,00 кв.м. з кадастровим номером 0:08:654:0055 перебуває у власності ОСОБА_3 , а 2875,00 кв.м. у постійному користуванні.

У пункті 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001 року №2768-ІІІ передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці земельні ділянки.

Чинний Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-III містить вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, що передбачений статті 141 цього Кодексу.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу (частина перша статті 141 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III).

Доказів добровільної відмови позивачки від права користування земельною ділянкою за адресою по АДРЕСА_1 , що перебуває в її користуванні, площею 2875 кв.м., а також її вилучення чи припинення права користування за судовим рішенням, матеріали справи не містять, тому підстави вважати, що позивач втратила право користування нею - відсутні.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №5578/5579-22 від 12.01.2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером № :08:654:0065, яка розташована в районі вул. Лірницької, Новокодацький район, м. Дніпро, накладається на земельну ділянку під домоволодінням АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , площа накладання становить 0,0838 га (т. 2 а.с. 126-153).

У дослідницькій частині вказаного вище висновку експерта, зокрема, зазначено, що згідно матеріалів наданої на дослідження інвентаризаційної справи №5237 на будинок АДРЕСА_1 , а саме: генерального плану (схеми) від 03.06.1948; висновків про реєстрацію домоволодіння від 24.07.1955, 22.08.1988; актів обстеження домоволодіння від 23.07.1955, 09.10.1987, 16.12.1987; схематичних планів від 05.08.1963, 01.04.1982; журналів зовнішніх обмірів від 05.08.1963, 05.07.1972, 01.04.1982; довідок від 1963 року, 22.05.1965; висновку технічної експертизи від 02.02.1984, тощо, площа земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 ) складає - 0,3875 га (3875 кв.м), в тому числі: під будівлями та двором - 0,0630 га (630 кв.м), під садом - 0,1773 га (1773 кв.м), під городом - 0,1472 га (1472 кв.м).

Також у дослідницькій частині висновку експерта №5578/5579-22 від 12.01.2023, зокрема, зазначено, що конфігурація земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 , що відображена на графічних матеріалах технічного паспорту та інвентаризаційної справи №5237 візуально відповідає її конфігурації за фактичним землекористуванням, яка відображена на Плані земельної ділянки, проте по фактичному користуванню є меншою на 0,0559 га (0,3875-0,1000-0,2316). Отже, відповідно до проведених сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_11 топографо-геодезичних та картографічних робіт загальна площа домоволодіння АДРЕСА_1 складає - 0,3316 га, в тому числі: земельна ділянка з кадастровим номером :08:654:0055 - площею 0,1000 га, яка передана у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею - 0,2316 га, яка фактично використовується землекористувачем ОСОБА_3 під городом та садом, без оформлення права власності на неї.

За положеннями частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.

Відповідно до частини другої, третьої статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно до вимог частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

За змістом статті 152 ЗК України та роз`яснень, наданих судам у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

При цьому передумовою та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Згідно із вищевказаним висновком експерта, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у районі вул. Лірницької, Новокодацький район, м. Дніпро, розроблений ТОВ «Бізнес-Експерт», затверджений рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60 Про передачу земельної ділянки у районі вул. Лірницької (Новокодацький район) у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, а саме вимогам ст. 198 ЗК України, ст.17 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», пунктам 3.9, 3.12 розділу ІІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями».

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що земельна ділянка з кадастровим номером №:08:654:0065 (яка передана у власність ОСОБА_1 рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60) накладається на земельну ділянку під домоволодінням АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , площа накладання становить 0,0838 га; враховуючи також встановлені у висновку експерта невідповідності затвердженого оспорюваним рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 24.03.2020 року з кадастровим номером :08:654:0065 наведеним вище вимогам нормативних актів, - колегія дійшла висновку про незаконність рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60, яке порушує право позивачки на вільне володіння та користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Отже, рішення місцевого суду в частині скасування вказаного рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60 підлягає залишенню без змін.

Процедура державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі визначена Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частин 1-3 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :08:654:0065, яка накладається на земельну ділянку, що перебуває в користуванні позивачки, площею 0,0838 га, є сформованою, що в частині накладення порушує право позивачки, наявні також підстави для захисту права землекористувача шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065 та закриття поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,0838 га за адресою по АДРЕСА_1 була зайнята ОСОБА_1 , згідно рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року №253/60, яке, згідно наведеного вище висновку, підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо звільнення зайнятої ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 з метою поновлення прав позивачки на користування спірною земельною ділянкою.

Щодо обґрунтувань апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про необхідність державної реєстрації права користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 грудня 1970 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначено, зокрема, що надані громадянам до 01 січня 1971 року присадибні земельні, а також земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва і для городів зберігаються в розмірах, передбачених раніше діючим законодавством (пункт 7 указу).

Згідно з частиною п`ятою статті 20 ЗК Української РСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих.

Погосподарська книга - це документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Метою ведення даного обліку є накопичення і систематизації відомостей по кожному домоволодінні щодо членів сім`ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні.

Земельно-шнурові книги велись на сільськогосподарських підприємствах чи організаціях відповідними землевпорядниками. Сутністю земельно-шнурової книги є реєстрація та відстеження закріплених за громадянином права землекористування та їх змін.

Отже, документами, які підтверджують право землекористування, є записи про розміри земельної ділянки у земельно-шнуровій та погосподарських книгах сільських рад, а також в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих.

Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №559/375/16-ц (провадження №61-31049св18), серед іншого зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому законом порядку земельних ділянок під забудову тощо. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року витребувано у Відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області наступні письмові докази: письмову інформацію про наявність (відсутність) у реєстрових книгах запису (записів) щодо права користування земельною ділянкою, зокрема, площею 3875 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ), із зазначенням площі і дат таких реєстрацій, з 01.01.1965 по час надання відповіді; письмову інформацію про осіб, за якими було зареєстроване право користування земельною ділянкою (із зазначенням площі користування, дат таких реєстрацій) за адресою АДРЕСА_1 , за період з 1945 року по час надання відповіді.

Відповідно до письмової інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.05.2024, згідно наявної інформації, наданої Відділом №2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, проведеною інвентаризацією документації із землеустрою, яка зберігалася в архіві та була знищена (пошкоджена) внаслідок пожежі, яка відбулася 04.08.2008 на 9-му поверсі будівлі інституту «Дніпрогражданпроект», встановлено наступний перелік знищеної (пошкодженої) документації: документація канцелярії (вхідна, вихідна кореспонденція), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, рішення міської ради та її виконкому, договори оренди землі, договори тимчасового користування землею, технічні звіти щодо приватизації земельних ділянок садових товариств, державні акти на право постійного користування землею, державні акти на право приватної власності на землю, поземельні книги, описи приймання-передачі документації та правовстановлюючих документів в архів, журнали обліку видачі документів з архіву. Після пожежі зазначена документація знищена та не придатна для подальшого використання, не може бути відновлена. За результатами обстеження комісія встановила, що документація не придатна для подальшого використання. Враховуючи вищезазначене, надати інформацію з Книги записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю щодо наявності реєстрації права власності/користування на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не вбачається можливим (а.с. 240-243 т.3).

Судом повно досліджено та надано належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, зокрема, матеріали інвентаризаційної справи №5237 на будинок АДРЕСА_1 , а саме: генерального плану (схеми) від 03.06.1948, висновків про реєстрацію домоволодіння від 24.07.1955, 22.08.1988, актів обстеження домоволодіння від 23.07.1955, 09.10.1987, 16.12.1987, схематичних планів від 05.08.1963, 01.04.1982, журналів зовнішніх обмірів від 05.08.1963, 05.07.1972, 01.04.1982, довідок від 1963 року, 22.05.1965, висновку технічної експертизи від 02.02.1984, тощо. Площа земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 ) складає - 0,3875 га (3875 кв.м).

Також судом досліджені копії рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих №906 від 04.08.1955 року (т. 2 а.с. 14), договору дарування від 01.06.1965 2/9 частини домоволодіння (т. 1 а.с.54-55), рішення народного суду Ленінського району м.Дніпропетровська від 01.04.1983 року про визнання права власності на 7/9 частин домоволодіння (т. 2 а.с. 26), рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №230/39 від 13.05.1988 року «Про узаконення житлового будинку по АДРЕСА_4 » (т. 1 а.с. 53), свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 22.08.1988 року, які підтверджують право власності позивачки на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Статтею 25 ЗК Української РСР 1970 року передбачено, що права землекористувачів охороняються законом. Припинення права користування земельною ділянкою або зменшення її розмірів може мати місце лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до статті 36 ЗК Української РСР 1970 року право громадян на користування наданою земельною ділянкою підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадках: 1) добровільної відмови від користування земельною ділянкою; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) переселення в інше постійне місце проживання всіх членів двору або сім`ї; 4) припинення трудових відносин, у зв`язку з якими було надано службовий наділ, за винятком випадків, передбачених статтею 134 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством СРСР і Української РСР; 5) смерті всіх членів двору або сім`ї; 6) виникнення необхідності вилучення земельної ділянки для державних або громадських потреб.

Право користування земельною ділянкою може бути припинене у випадках вчинення громадянином дій, передбачених статтею 169 цього Кодексу, а також при невикористанні протягом двох років підряд земельної ділянки або використанні її не відповідно до тієї мети, для якої вона надана.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої і частиною другою цієї статті, провадиться за рішенням (постановою) органів, які надали земельні ділянки, а у випадках, передбачених пунктом 6 цієї статті, - за рішенням (постановою) органів, які мають право вилучати земельні ділянки.

Разом із цим, рішення про припинення такого права користування земельною ділянкою за позивачкою у визначеному законом порядку матеріали справи не містять; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань. Дніпровська міська рада відповідних документів також не представила.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради в апеляційних скаргах, що право на відведення земельної ділянки в межах міста обмежувалось 600,0 кв.м. є необґрунтованим, адже згідно генерального плану (схеми) від 03.06.1948 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виділялась земельна ділянка площею 3875 кв.м. по АДРЕСА_2 , яке у подальшому було приєднане до м. Дніпропетровська.

Виділення у 2015 році ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 0:08:654:0055, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_4 не припиняє право користування іншою частиною земельної ділянки за цією адресою, тому доводи Дніпровської міської ради в цій частині є безпідставними.

Щодо посилань в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на необхідність неприйняття до уваги висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №5578/5579-22, складеного 12.01.2023 року судовим експертом ДніпроНДІСЕ, колегія зазначає наступне.

За положеннями ч.ч. 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, частиною 3 статті 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Для підтвердження обставин, які безпосередньо стосуються предмету доказування у даній справі та мають значення для вирішення спору по суті, сторона має право надати докази. У зв`язку з цим сторона вправі подати до суду висновок експерта з урахуванням тієї обставини, що позивач не володіє спеціальними знаннями в даній галузі і самостійно надати суду відповідні висновки не має можливості, а це є суттєвим фактом для повного та всебічного розгляду справи.

Дотримуючись принципу змагальності сторін і не створюючи їм перешкод у доказуванні обставин, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст. 12 ЦПК України, правомірно прийняв до уваги наданий позивачем висновок експерта №5578/5579-22 від 12.01.2023 року, виготовлення якого потребує значного часу, та надав йому належної оцінки у сукупності з іншими наданими сторонами доказами.

Експерту для проведення вказаної вище експертизи були надані необхідні документи, зокрема, копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , розробленого ТОВ «Бізнес-Експерт» на 60 арк.,копія технічного паспорту на житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 , інвентарний номер 5237 на 10 арк., оригінал Плану земельної ділянки за вказаною адресою, складеного сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_11 на 1 арк. формату А3, засвідчена копія інвентаризаційної справи №5237 на будинок АДРЕСА_1 на 110 арк., засвідчена копія інвентаризаційної справи №5238 на будинок АДРЕСА_3 на 136 арк., засвідчена копія рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 №253/60 з планом земельної ділянки на 4 арк., оптичний диск №1 типу DVD+R з файлами плану земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 (М 1:500) з координатами меж і довжин ліній в форматі .dwg та .pdf, копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою по АДРЕСА_1 , розробленої у 2014 році ТОВ «Квартал» на 47 арк., копія ситуаційного ортофотоплану (чергового) №14/11-3368 від 04.11.2013, виданого начальником інформаційного відділу управління корпоративних прав департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради на 1 арк., копія витягу з фіскального кадастру №14/11-3367 від 01.11.2013, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0055 №НВ-014 від 24.06.2014 на 5 арк.

Експерт у висновку також зазначив, що обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України. Клопотання про надання йому додаткових матеріалів експерт не заявляв.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про відсутність у матеріалах справи усіх наданих експерту письмових доказів та невиїзд експерта для огляду (дослідження) земельних ділянок на місцевості не спростовує правильності висновку експерта. Клопотання про витребування доказів, зокрема, у зв`язку з проведеною експертизою, про призначення експертизи (додаткової, повторної) судом - ОСОБА_1 не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційних скарг, оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у стягненні з відповідачів моральної шкоди 10000,00 грн та відмови у зобов`язанні ОСОБА_1 привести земельну ділянку у придатний для використання стан, демонтувати незаконно встановлений паркан, - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова