КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-з/824/1077/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

17 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з питань кіно про стягнення заборгованості по виплаті стипендії,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Державного агентства України з питань кіно на його користь заборгованість у загальному розмірі 794 825, 47 грн з яких: заборгованість по виплаті стипендії у загальному розмірі 678 685 грн, інфляційні нарахування у розмірі 79 707,82 грн, 3% річних у розмірі 36 432,65 грн, а також просив стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 948,25 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 79 482,55 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Раєцький А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосуванням норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича задоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного агентства України з питань кіно на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті стипендії у розмірі 678 685,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 79 707,82 грн та 3% річних у розмірі 36 432,65, судовий збір у розмірі 17 486,15 грн.

18 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Раєцький А.О., через систему «Електронний суд», подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яким вирішити питання розподілу судових витрат по справі, стягнувши з Державного агентства України з питань кіно на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу врозмірі 79 482,54 грн.

Вказана заява обґрунтована тим, що постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року не вирішено питання про судові витрати, про які заявляв представник в позовній заяві, в апеляційній скарзі та до закінчення судових дебатів в суді першої та апеляційної інстанції.

Вказує на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач користувався правовою допомогою АО «Аксон Партнерз», з яким 31 січня 2020 року уклав договір про надання правової допомоги. 25 січня 2021 року сторони уклали Додаток № 2 до цього договору.

Також, в першій заяві по суті справи (п. 45-56 позову) на виконання вимог ст. 134, п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач зазначив, що судові витрати, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи складають судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10% від суми, яка підлягатиме виплаті позивачу згідно з рішенням суду або мировою угодою.

Таким чином, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року на користь позивача стягнуто 794 825,47 грн, сума витрат на надану професійну правничу допомогу складає 79 482,54 грн, яка підлягає стягненню з Державного агентства України з питань кіно на користь позивача.

В судовому засіданні представник Державного агентства України з питань кіно - Гробова М.А. заперечувала проти задоволення заяви, просила відмовити в її задоволенні.

15.07.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Раєцького А.О. через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, просить задовольнити його заяву про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у даній справі, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, судова колегія вважає, що дана заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно положень ч. 1, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Ст. 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції позивач користувався правовою допомогою АО «Аксон Партнерз», з яким 31 січня 2020 року уклав договір про надання правової допомоги.

25 січня 2021 року сторони уклали Додаток № 2 до договору від 31 січня 2020 року згідно п. 2 якого правова допомога включає таке:

- комунікація з Замовником та надання усних консультацій по справі;

- збір доказів та правовий аналіз наданих Замовником документів;

- пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах;

- підготовка позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України та Державного агентства України з питань кіно щодо невиплати стипендії та зобов`язання виплатити стипендію,

- у разі необхідності підготовка інших процесуальних документів (відповіді на відзив клопотань, письмових пояснень тощо);

- підготовка, друк і завірення копій документів (додатків) для подання до суду;

- представництво інтересів Замовника в суді та участь у судових засіданнях.

- гонорар за надання правової допомоги є складає 10% від суми, яка підлягатиме виплаті Замовнику згідно із рішенням суду. У тому разі, якщо сторони врегулюють спір мировою угодою, то гонорар Виконавця складатиме 6% від суми, яка підлягатиме оплаті Замовнику згідно із такою мировою угодою.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі 904/4507/18 висловлено правову позицію щодо «гонорару успіху»: він може включатись до витрат на професійну правничу допомогу та підлягає розподілу, про що свідчить практика ЄСПЛ. Головні критерії: розумність цих витрат та їхня необхідність (пункти 5.42, 5.44 Постанови).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі 756/2051/16-ц).

Відповідно до договору, який позивач уклав з АО «Аксон Партнерз», вартість правової допомоги не залежала від витраченого часу та від обсягу послуг (була фіксованою).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

За таких умов, підтвердження витраченого часу від адвоката позивача не вимагається, аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року по справі № 390/1133/19.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року стягнуто з Державного агентства України з питань кіно на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті стипендії у розмірі 678 685,00 грн, інфляційні витрати у розмірі 79 707,82 грн та 3% річних у розмірі 36 432,65 грн, що разом становить 794 825,47 грн.

Відовідно до п. 2 Додатку № 2 від 25 січня 2021 року до Договору від 31 січня 2020 року гонорар за надання правової допомоги складає 10% від суми яка підлягає виплаті позивачу згідно з рішенням суду.

Таким чином, оскільки, АО «Аксон Партнерз» виконалироботу у вигляді фактично наданих послуг за надання правової допомоги, яке заключається в позитивному результаті розгляду справи для клієнта - ОСОБА_1 , а саме стягнення на його користь суми 794 825,47 грн, тому судова колегія вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу,а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду першої інстанції в липні 2021 року, в якому сторона позивача порушувала питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за результатом розгляду даної справи в розмірі 10 % від задоволеної суми позову в якості гонорару.

Жодних заперечень з цього приводу сторона відповідача не висловила, про що свідчить їх відсутність в матеріалах справи.

В березні 2024 року сторона позивача звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, яким в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі сторона позивача порушувала питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за результатом розгляду даної справи в розмірі 10 % від задоволеної суми позову в якості гонорару.

Жодних заперечень з цього приводу сторона відповідача не висловила, про що свідчить їх відсутність в матеріалах справи, зокрема у відзиві на апеляційну скаргу, поданого 28 березня 2024 року представником Державного агентства України з питань кіно - Кудерчук М .

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10% від суми, яка підлягатиме виплаті замовнику згідно із рішенням суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим АО «Аксон Партнерз», обсягом послуг під час розгляду даної справи, як в суді першої так і в апеляційної інстанції відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат та стягнення з Державного агентства України з питань кіно витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 79 482,54 грн, у зв`язку із чим приймає додаткову постанову у порядку ст. ст. 270 та 381 ЦПК України.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Раєцького Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з Державного агентства України з питань кіно () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 79 482 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 54 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 липня 2024року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар