Справа № 30072024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в сладі:

судді - Бедьо В.І., присяжних Дутко С.І., Заяць В.М.,

заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання шовак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника-адвоката Горвата Івана Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , із заінтересованими особами орган опіки та піклування в особі Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2024 ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою, із заінтересованими особами: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатним, встановлення над ним опіки.

Заява вмотивована тим, що заявник - ОСОБА_1 , 1994 року народження є сином ОСОБА_1 , 1972 року народження.

В свою чергу, ОСОБА_1 , 1972 року народження є сином ОСОБА_1 , 1948 року народження.

Протягом останніх років, ОСОБА_1 , 1948 р.н. страждає на хронічний психічний розлад, який з кожним роком прогресує все більше, у зв`язку з цим особа неодноразово проходила лікування у різних психіатричних закладах, проте стан здоров`я тільки погіршувався, і як наслідок це створює небезпеку як для його життя та здоров`я, так і для життя та здоров`я оточуючих, оскільки ОСОБА_1 , 1948 р.н. не усвідомлює значення своїх дій та не здатний керувати ними. Таким чином, виникає необхідність у здійсненні постійного стороннього догляду над ним.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2024 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу.

Заявник та його представник у судовому засіданні підтримують вимоги заяви, просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд виходить з наступного.

Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України.

Стаття 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , 1994 року народження є сином ОСОБА_1 , 1972 року народження.

В свою чергу, ОСОБА_1 , 1972 року народження є сином ОСОБА_1 , 1948 року народження.

На підтвердження хронічного психічного розладу у ОСОБА_1 , 1948 р.н. заявником подано наступні медичні документами:

- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 960 від 08.10.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 , 1948 р.н. встановлено основний діагноз: біполярний афективний розлад, поточний маніакальний епізод без психотичних симптомів;

- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1731 від 28.12.2022 року, згідно якої ОСОБА_1 , 1948 р.н. встановлено діагноз: біполярний афективний розлад, гіпоманіакальний стан з епізодичним перебігом без психотичних симптомів;

- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19.12.2023, згідно якої ОСОБА_1 , 1948 р.н. встановлено діагноз: біполярний афективний розлад, гіпоманіакальний стан з епізодичним перебігом.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 130 від 17.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді біполярного афективного розладу в стані нестійкої ремісії, а також клінічними ознаками наявність розладів мислення, гіперактивність, наявність маніакальних та депресивних епізодів в анамнезі, формальність критики до власного стану, лабільності. Стан стабілізувався протягом останніх 1,5 року. Тобто, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді біполярного афективного розладу в стані нестійкої ремісії, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.

Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний).

Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним.

Подані до суду медичні документи, матеріали проведеної судово-психіатричної експертизи не свідчать, що у ОСОБА_1 , виникає неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Також, згідно експертизи встановлено, що стан стабілізувався протягом останніх 1,5 року.

Виходячи з вищенаведеного, матеріали справи не дають жодних підстав для встановлення тієї обставини, що ОСОБА_1 , хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього він не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною.

За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 30, 36, 39 ЦК України, ст. ст. 293-294, 295-300 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , із заінтересованими особами: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя: В.І.Бедьо

Присяжний: Дутко С.І.,

Присяжний: Заяць В.М.,