Справа № 463/224/23 Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-з/811/163/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
25 липня 2024 року м.Львів
Справа № 463/224/23
Провадження № 22-з/811/163/24
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
розглянув заяву Петришина Петра Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року; додаткове рішення та ухвалу цього суду від 4 вересня 2023 року, прийняті у м. Львові у складі судді Донченка Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шоробури - Гіркої Н.С., про визнання договору недійсним,-
13 січня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 1 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 308.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова частково задоволено заяву представника відповідача Петришина П.М. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 500 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_4 - Петришина П.М. про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2023 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року, додаткове рішення та ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року залишено без змін.

27 травня 2024 року від ОСОБА_4 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що 22 лютого 2023 року ОСОБА_4 і адвокат Петришин П.М. уклали договір про надання правової допомоги. Посилається на те, що загальна сума витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції становить 12 500 грн. Вказує, що кошти були сплачені ОСОБА_4 12 січня 2024 року, що підтверджується квитанцією №9329-8372-72890167 на суму 12 500 грн. Крім того у заяві зазначено детальний опис виконаних робіт та наданих послуг адвокатом. Просить ухвалити додаткову постанову про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 500 грн.

Відповідно до положень ч.4 ст.270 ЦПК України немає необхідності у виклику учасників справи, розгляд заяви проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні розміру відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони обмежити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наведене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Встановлено, що правнича допомога в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 надавалася адвокатом Петришиним П.М.

22 лютого 2023 року ОСОБА_4 і адвокат Петришин П.М. уклали договір про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 12 500 грн. подано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи містять ордер на представництво інтересів ОСОБА_4 адвокатом Петришиним П.М. від 22 лютого 2023 року (а.с. 53 т. 1). Адвокат приймав участь у судових засіданнях. Надання послуг у вказаних у розрахунку межах підтверджено матеріалами справи. Доводи відповідача про те, що витрати ОСОБА_4 на правничу допомогу є завищеними та необгрунтованими, не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач довела належними та допустимими доказами її витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 500 грн.

З урахуванням наведеного, а також з урахуванням критеріїв складності даної справи, самого предмету судового розгляду та розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу; колегія суддів приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодуваннявитрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення, її розмір (12 500 грн.) є обгрунтованим та відповідає критеріям розумності, виваженості, справедливості, а також така правнича допомога була необхідною, фактично надана і підтверджена належними доказами.

Керуючись ст. ст. 133,137,141,270, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Постанова складена і підписана 25 липня 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш___________________ Р.В. Савуляк