Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2842/24
Номер провадження2/711/1268/24
РІШЕННЯ
01 липня 2024 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.,
представника позивача адвоката Стратілатова К.Г.
представників відповідача за довіреністю Олабен Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович, до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,-
До Придніпровського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович, до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
У позовній заяві зазначається, що 12.03.2014 року до Управління МВС України в Черкаській області було подано заяву ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення за фактом неправомірних дій ОСОБА_2 , що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому).
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
У зв`язку з відсутністю у потерпілої ОСОБА_1 інформації про внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування, 04.04.2014 року до прокуратури Черкаської області було подано скаргу про бездіяльність міліції при розгляді заяви про кримінальне правопорушення.
30.04.2014 року Прокуратурою міста Черкаси було повідомлено, що скарга потерпілої розглянута, встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1
Після цього потерпіла (позивач) неодноразово зверталась до органу до судового розслідування та прокуратури щодо тяганини та бездіяльності при проведенні досудового розслідування. В результаті цих звернень прокуратурою надавались відповідні вказівки органу досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2018 року у справі № 712/8572/18 скаргу потерпілої ОСОБА_1 було задоволено, а вказану постанову слідчого скасовано.
21.08.2018 року потерпілою було подано клопотання до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про поновлення розслідування, до якого було додано вказану вище ухвалу слідчого судді.
Однак 23.06.2020 року постановою слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Шевченко В.В. вказане кримінальне провадження було вдруге закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення).
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2024 року у справі № 712/3368/24 скаргу потерпілої ОСОБА_1 було задоволено, а вказану постанову слідчого скасовано.
Тобто досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває вже більше 10 років.
При цьому слідчі спочатку неправомірно відмовили потерпілій у внесенні відомостей до ЄРДР, а після відкриття кримінального провадження прокуратурою, неодноразово (двічі) приймали незаконні рішення про закриття кримінального провадження, які потім скасовувались слідчими суддями.
Внаслідок цього позивач була змушена неодноразово оскаржувати неправомірні дії та рішення відповідача, витрачати свій час, нерви, здоров`я та зусилля на те, щоб змусити службових осіб відповідача виконувати вимоги закону та належно здійснювати розслідування.
Такі дії та бездіяльність посадових осіб відповідача, вочевидь для позивача, демонструє ігнорування її доводів та заподіяли позивачу страждання та приниження (біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання).
У даній позовній заяві перелічена лише невелика частина тих моральних втрат, які зумовлені неправомірними діями відповідача, при цьому заподіяні позивачу моральні переживання неможливо відшкодувати у матеріальній формі.
Однак певна грошова компенсація може деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на особисте життя позивача. Розмір такої компенсації з урахуванням характеру заподіяної шкоди, ступеня вини відповідача позивач оцінює у 100000,0 гривень, що складає лише 10 % від розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу у кримінальному провадженні, або по 10 тис. грн. за кожен рік (по 800,0 грн. за кожен місяць) тривалості кримінального провадження.
Тобто вказаний розмір відшкодування є співмірним спричиненим негативним наслідкам.
За таких обставин відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100000,0 грн.
Просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,0 грн. та судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 11.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Під час досудового розслідування по матеріалах кримінального провадження виконано наступне:
28.04.2014 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 було повідомлено про початок досудового розслідування (відповідно до ч.6 ст.214 КПК України).
15.01.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було допитано свідка ОСОБА_6 , яка показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та за даною адресою проживає її родина, на прізвище ОСОБА_7 нікого не знає.
Неодноразово приходили листи із прокуратури м. Черкаси на ім?я ОСОБА_7 , листи не відкривала та відносила їх назад на пошту, так як така громадянка тут та колине при ора , ако проходиви праціник канівського в м. Чекаста їй не відома. Більше по даному факту додати нічого.
29 квітня 2014 року Соснівським РВ м. Черкаси прийнято рішення про повернення їй грошових коштів гр. ОСОБА_12 , ухвалу передано до ДВС м. Черкаси, там було заведено виконавче провадження, проте коштів їй не повернули до теперішнього часу, через те, що фактично ніякого майна за допомогою якого можна погасити борг у ОСОБА_2 не має. Більше по даному факту пояснити нічого.
09.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 було надано доручення N?1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, а саме опитати ОСОБА_2 3 приводу укладення договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_1 , та з приводу того чи виконує вона рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2014 про відшкодування ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 199270 грн.
На що було отримано рапорт о/у СКР Соснівського РВ в м. Черкаси ОСОБА_13 про те, що гр-ка. ОСОБА_2 за вказаною у дорученні адресою не проживає, а здає будинок квартирантам, на дзвінки не відповідає. Встановити місце знаходження останньої не представилося можливим.
18.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 було надано доручення N?2 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК україни, а саме забезпечити явкою до слідчого відділу Соснівського РВ м. Черкаси, для проведення слідчих дій гр. ОСОБА_2
Розслідування даного кримінального провадження триває, та слідчим вживаються заходи для встановлення всебічного, повного і неупередженого з?ясування обставин кримінального проступку, з метою прийняття в найкоротші терміни законного та обгрунтованого рішення.
Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, а також не довів причинно-наслідкового зв?язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обгрунтований.
Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв?язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.
За таких обставин справи та враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Право визначення відповідача є виключним правом позивач. Залучення у справі співвідповідача відбувається виключно за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами прощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ст. 51 ЦПК).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст 1173 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Крім того, згідно зі ст. 1174 ЦКУ, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.
Представником позивача до суду подано заяві від 07.05.2024 у якій зазначається, що
у судовому засіданні, яке відбулось 07.05.2024 року представником відповідача було оголошено заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позов. З огляду на вказані заперечення вважає за необхідне повідомити наступне.
В даному випадку моральної шкоди позивачу завдано саме Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області. Державна казначейська служба України або її територіальні підрозділи не вчиняли жодних дій або бездіяльності, які стали підставою для звернення із даним позовом.
Отже належним відповідачем у цій справі є ГУ НП в Черкаській області.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.
В даному випадку позивач просить суд стягнути моральну шкоду з Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
Однак, оскільки відшкодування шкоди здійснюється державою, то і стягуватись ця шкода має з Державного бюджету України без зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. За таких обставин, правильним буде часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України без зазначення в резолютивній частині рішення суду назви відповідача.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою
В даному випадку, як вбачається із матеріалів справи, досудове розслідування триває більше 10 років. При цьому кримінальне провадження двічі протиправно закривалось, внаслідок чого позивач була змушена звертатись до суду, який двічі скасовував відповідні постанови слідчого.
Протягом цього часу слідчий вчинив не більше 10 процесуальних дій, що свідчить про відсутність об`єктивних підстав для такої надмірної тривалості досудового розслідування. Отже само лише задоволення скарг позивача на постанови слідчого про закриття кримінального провадження не буде належною сатисфакцією без стягнення моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43, 49 ЦПК України, просить позов задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,0 грн.
Ухвалою суду від 07.05.2024 з занесенням до протоколу судового засідання, враховуючи позицію представника позивача щодо вірного визначення ним кола відповідачів, судом залучено третю особу Державну казначейську службу України.
Представником третьої особи 10.06.2024 подано до суду пояснення у яких заперечується щодо задоволення вимог позивача. Указується, що виключно на Позивача покладається обов?язок доведення неправомірності дій працівників органу Національної поліції, наявності шкоди та причинний зв?язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Казначейство вважає, що Позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органу Національної поліції.
Крім того, один лише факт визнання Позивача потерпілим не є підставою для компенсації шкоди на підставі положень ч. 2 ст. 1177 КУ за відсутності встановленого у рамках кримінального провадження факту вчинення кримінального правопорушення відносно позивача.
Тим більше, що сам по собі факт скасування постанов про закриття кримінальних проваджень не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав наведених у позовній заяві та просив їх задоволити. Пояснив, що надмірне тривале досудове розслідування спричиняє моральні страждання позивачу, яке є людиною похилого віку.
Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Пояснила, що закриття кримінального провадження не свідчить про завдання моральної шкоди. Права позивача можуть бути поновлені шляхом ухвалення судових рішень. Зауважила, що доказів завдання маральної шкрди немає.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
04.04.2014 представником подавалась скарга щодо бездіяльності в указаному кримінальному провадженні.
Листом від 30.04.2014 заступнокм прокурора міста Черкаси повідомлено ОСОБА_4 про те, що 12.03.2014 складено висновок про відстуність ознак кримінального правопорушення. Такий висновок визнано необгрунтованим та незаконним і тому прокуратурою внесені відмості жо ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України.
28.04.2014 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 було повідомлено про початок досудового розслідування (відповідно до ч.6 ст.214 КПК України).
15.01.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було допитано свідка ОСОБА_6 .
09.04.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр допитано потерпілу ОСОБА_1
09.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було надано доручення N?1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України.
18.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було надано доручення N?2 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК україни, а саме забезпечити явкою до слідчого відділу Соснівського РВ м. Черкаси, для проведення слідчих дій гр. ОСОБА_2
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід 2 групи з 11.07.2023 року.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, в якому зазначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).
Відповідно до статті 1Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.
Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.
Встановлені в процесі слухання факти свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі.
Розслідування триває понад 10 років років.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Частиною другою статті 113 КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.
Отже, на думку суду, є доведеним факт заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача ГУНП у Черкаській області, а саме: тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України. Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Завищеними, а тому, враховуючи засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для компенсації ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, то суд вважає, що відшкодування шкоди, завданої неефективним розслідуванням злочину, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.
У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).
Під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3).
Таким чином, частково задовольняючи позов, суд прийшов до висновку про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди позивачу безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Черкаській області, адреса місцезнаходження: м. Черкаси вул. Смілянська, 27, .

Третя особа: Державна казначейська служба України, адреса місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ;

Головуючий: Н. М. Кондрацька