ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

справа №2-616/09

провадження №22-ц/819/231/24

24 липня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Радченко С.В.

Склярська І.В.

секретар судового засідання: Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Лодигою Мариною Тарасівною, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Черниш О.Л.,

встановив:

У травні 2023року представник ОСОБА_1 адвокат Лодига Марина Тарасівна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2-616/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Заява мотивована тим, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2009 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , проведений поділ домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2494 від 25 лютого 2009 року. У власність позивача та відповідача виділені відповідні приміщення домоволодіння та визначений порядок користування земельною ділянкою за зазначеною адресою згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3179 від 25 лютого 2009року.

Заявник вказала, що з рішення суду вбачається, що відбувся поділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Фактично між сторонами був проведений перерозподіл часток співвласників та виділ їх часток в натурі.

Проте, при вирішенні судом справи, питання про виділення в натурі ОСОБА_1 частки домоволодіння, якою вона фактично користується і яка становить 60/100, не було відображено у резолютивній частині рішення. Тобто, суд не зазначив, яка частка майна в домоволодінні виділена заявнику, як третьому співвласнику домоволодіння, про поділ в натурі якого заявлено позивачем.

При зверненні ОСОБА_1 в 2023році до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на 60/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі судового рішення від 21 квітня2009року, було отримано рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій із посиланням на те, що цим судовим рішенням не вирішено питання про виділення в натурі її частки в домоволодінні.

Просила винести додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та визнання порядку користування земельною ділянкою, яким визначити, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2494 від 25 лютого 2009 року ОСОБА_1 виділено у власність в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 відповідні приміщення житлового будинку з надвірними спорудами, реальна частка яких становить 60/100 частин.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2024року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник ОСОБА_4 не є стороною у справі у розумінні ч.1 ст. 48 ЦПК України, була залучена до участі у справі ухвалою суду як третя особа, яка не заявляла самостійних вимог, тому судом позовна вимога про виділення третій особі в натурі 60/100 частин домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності, не розглядалась, а отже судом не може бути ухвалено додаткове рішення щодо такої вимоги.

Не погодившись з ухвалою суду від 10 травня 2024року, ОСОБА_4 , діючи через свого адвоката Лодигу М.Т., подала апеляційну скаргу, в якій, пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в повному обсязі.

Зазначила, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена при неповному з`ясовані обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки наданих доказів.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . При зверненні до суду позивач ОСОБА_2 заявляла вимогу про поділ в натурі домоволодіння між співвласниками згідно часток кожного. У висновку судової будівельно-технічної експертизи №2494 від 25 лютого 2009року містяться відомості про фактично виділені у користування ОСОБА_1 житлові приміщення та надвірні споруди. Зазначено, що реальна частка заявника у загальній вартості житлового будинку з надвірними спорудами складає 60/100.

При ухваленні рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 квітня 2009року не було вирішено питання стосовно позовної вимоги про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками приміщень, одним з яких є ОСОБА_1 . Тобто, ухвалено рішення лише відносно частини співвласників, а не відносно усіх, як заявлено в позові, що є підставою для постановлення додаткового рішення у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Лодига М.Т. просила апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники до суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно статті 372 частини 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката Лодиги М.Т., перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта статті 270 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року в справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначила, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 715/2513/19 (провадження № 61-15340св20), від 21 вересня 2022 року у справі № 486/716/20 (провадження № 61-5721св22), від 05 квітня 2023 року у справі № 295/14567/20 (провадження № 61-11818св21).

Судом встановлено та убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку між співвласниками, виділ частки та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач є співвласниками домоволодіння, розташованогоза адресою АДРЕСА_1 . Кожній із сторін належить по частині домоволодіння. Між позивачем та відповідачем виникають спори про порядок користування та володіння житловим будинком, тому просила провести поділ будинку та виділити позивачу у власність житлові приміщення згідно належної їй частки у праві власності (а.с.5).

У доповненнях до позовної заяви ОСОБА_2 повторно наголосила про наявність саме між позивачем та відповідачем спору щодо користування та володіння приміщеннями будинку та доповнила позов, пред`явивши вимогу про поділ земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, шляхом виділення їй у власність земельної ділянки згідно її частки (а.с.22, 23).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, в редакції станом на 13 серпня 2008року (подання позову у справі), суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Аналогічні положення містить частина перша статті 13 ЦПК України.

В ході розгляду справи, після проведення судових будівельно-технічних експертиз, ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 18 березня 2009року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була залучена ОСОБА_1 (а.с.52).

Рішенням суду від 21 квітня 2009року позов ОСОБА_2 задоволений, проведений між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 поділ домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2494 від 25 лютого 2009 року. У власність позивача та відповідача виділені відповідні приміщення домоволодіння та визначений порядок користування земельною ділянкою за зазначеною адресою згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3179 від 25 лютого 2009року. Рішення набрало законної сили (а.с.57-59).

Зі змісту ухваленого рішення вбачається, що суд провів поділ саме спірної частини житлового будинку з надвірними спорудами, стосовно якої заявлялися позовні вимоги, між співвласниками з частками, що становлять частину у праві власності, тобто між позивачем та відповідачем.

Посилання у мотивувальній частині рішення про належність ОСОБА_1 , як третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на праві власності частини спірного домоволодіння із зазначенням приміщень, які перебувають у її фактичному користуванні згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2494 від 25 лютого 2009року, не створювало для суду обов`язку щодо вирішити питання про виділ у власність ОСОБА_1 приміщень житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та зміни її реальної частки у домоволодінні з (50/100) на 60/100 частин.

Доводи апеляційної скарги про те, що при зверненні до суду позивач ОСОБА_2 заявляла вимогу про поділ в натурі домоволодіння між усіма співвласниками нерухомого майна, у тому числі і відносно ОСОБА_1 , суперечать матеріалам справи.

Статтею 270 ЦПК України визначений перелік підстав, за наявності яких суд може ухвалити додаткове рішення, зокрема, у разі стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Ураховуючи, що позовні вимоги щодо виділу третій особі у справі ОСОБА_1 частини домоволодіння АДРЕСА_1 не пред`являлися та по суті не вирішувалися, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2024 року - без змін.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Лодигою Мариною Тарасівною, залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 липня 2024року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: С.В. Радченко

І.В. Склярська