КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3993/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Київ

Справа № 357/10810/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року, постановлену у складі судді Бондаренко О.В.,

у справі за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

встановив:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, третя особа - ОСОБА_3 про конфіскацію земельної ділянки повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що правовідносини між сторонами виникли щодо конфіскації та реалізації 2/3 частини земельної ділянки, з кадастровим номером :02:019:0015 площею 0,1783 га, оскільки вимога позивача про безоплатну конфіскацію незаконна та не відповідає ст. 145 ЗК України, так як в даному випадку не забезпечується справедлива рівновага між державними (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника, отже, обидва позови взаємопов`язані та спільний їх розгляд є доцільним. Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та дійшов до помилкового висновку про не пов`язаність зустрічної позовної заяви з первісним позовом та невідповідності її вимогам ч.2 ст.193 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд позову Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області щодо конфіскації земельної ділянки та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 щодо встановлення початкової ціни продажу земельної ділянки та передачі земельної ділянки на земельні торги, є недоцільним, оскільки спільний їх розгляд збільшить обсяг доказового матеріалу по справі, істотно розширить предмет доказування, ускладнить її вирішення та збільшить тривалість розгляду справи, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Частиною 1 ст.193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За змістом вищезазначених норм процесуального права, умовами прийняття зустрічного позову є те, що зустрічна позовна заява повинна бути подана до суду в строк, встановлений ст.193 ЦПК України, а також доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Згідно ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

У постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємнопов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 зазначено, що згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову:

- або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин;

- або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2023 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якій просить конфіскувати у власність держави 2/3 частини земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 з кадастровим номером :02:019:0015 площею 0,1783 га, яка знаходиться на території Узинської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та набула в порядку спадкування право власності на 2/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:019:0015 площею 0,1783 га, яка знаходиться на території Узинської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області. 20.11.2017 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 2/3 частки земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки. Оскільки відповідач, будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття прав права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави.

Ухвалою Білоцерківського району Київської областівід 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення початкової ціни продажу земельної ділянки та передачу земельної ділянки на земельні торги, в якій просить :

- встановити початкову ціну продажу 2/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером: :02:019:0015, площею 0,1783 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства,

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області передати 2/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:019:0015, площею 0,1783 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельні торги;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській сплатити ОСОБА_1 ціну проданої на земельних торгах 2/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:019:0015, площею 0,1783 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної заяви з підстав передбачених ч. 2 ст. 193 ЦПК України є правильним, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги хоч і стосуються однієї і тієї ж земельної ділянки, проте об`єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позовні вимоги не є взаємовиключними, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, свої позовні вимоги прокурор обґрунтовував, посилаючись на положення ст. 145 ЗК України, відповідно до якої якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничної площі земель сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності однієї особи, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, конфіскуються за рішенням суду.

Порядок виконання рішення суду про конфіскацію земельної ділянки визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 ст. 145 ЗК України врегульовано, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Звертаючись із зустрічним позовом, відповідач ОСОБА_1 та її представник посилались на положення ч. 4 ст. 145 ЗК України та порядок проведення земельних торгів, визначений ст. 134 ЗК щодо продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, вказуючи на те, що законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок її конфіскації та відчуження уповноваженим органом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом було враховано заперечення прокурора , який зазначав, що вимоги зустрічної позовної заяви стосуються процедури реалізації конфіскованої земельної ділянки, яка діє після ухвалення судом відповідного рішення ; суд не може підміняти інший орган влади, який вчиняє дії після конфіскації майна; у разі невиконання відповідними органами дій щодо реалізації конфіскованого майна будуть виникати інші правовідносини.

Отже, з огляду на положення ч. 4 ст. 145 ЗК України, суд першої інстанції обґрунтовано повернув зустрічну позовну заяву про встановлення початкової ціни продажу земельної ділянки та передачу земельної ділянки на земельні торги, адже вимоги зустрічної позовної заяви стосуються правовідносин, що виникають на стадії виконання рішення про конфіскацію земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що обидва позови взаємопов`язані та спільний їх розгляд є доцільним, колегія суддів відхиляє, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374 - 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.