Справа №751/5040/24
Провадження №2/751/1343/24
18 липня 2024 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.
за участю секретаря Шульга В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шипотіло С.О., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 02.05.2024 року між ОСОБА_1 (покупець), від імені якого діяла ОСОБА_3 (далі - представник покупця) та ОСОБА_4 (продавець), від імені якої діяла ОСОБА_5 (далі - представник продавця), був укладений договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. (реєстровий номер 1857).
Відповідно до умов вказаного вище Договору продавець, в особі представника продавця, зобов`язалася передати у власність покупцю, в особі представника покупця, а покупець, в особі представника покупця, зобов`язався прийняти у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і сплатити за неї грошову суму за ціною, визначеною цим Договором.
Відповідно до п. 2.2 Розділу 2 Договору покупець, в особі представника покупця, сплатив продавцю, в особі представника продавця, а продавець, в особі представника продавця, отримала від покупця, в особі представника покупця, грошову суму, визначену Розділом 2 Договору, до підписання цього Договору.
Таким чином, з 02.05.2024 ОСОБА_1 є власником вказаної квартири, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав від 02.05.2024.
Пояснює, що до укладення Договору та державної реєстрації за ОСОБА_1 вказаної у позові квартири представник продавця повідомила представника покупця про те, що в квартирі зареєстроване місце проживання сина продавця, відповідача за цим позовом, який вже більше ніж один рік проживає за кордоном. При цьому, представник продавця також повідомила про те, що ще до укладення Договору вона, з метою зняття з реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі, зверталася з відповідною заявою до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (далі - Управління). Проте, спеціаліст Управління відмовив представнику продавця у задоволенні такої її заяви, оскільки з наданої представником продавця довіреності не вбачається, що останній наділений продавцем такими повноваженнями.
Отримавши зазначену у попередньому абзаці позову таку інформацію, нотаріус роз`яснила представнику покупця, що оскільки відповідач за цим позовом не є членом сім`ї покупця, не веде з ним спільного господарства, а реєстрація його місця проживання в належній йому на праві власності квартирі буде обмежувати його права у здійсненні права володіння, користування та розпорядження нею, то покупець, як новий власник квартири, може самостійно звернутися до Управління з заявою про зняття відповідача з місця проживання в належній йому на праві власності квартирі.
22.05.2024 ОСОБА_1 , з метою зняття з реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі, звернуся з відповідною заявою до Управління. Проте, під час; спілкування із спеціалістом Управління, останній повідомив ОСОБА_1 про те, що у задоволені такої заяви йому відмовлено, оскільки, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону №1871-IX, він, разом із заявою про зняття відповідача із його зареєстрованого місця проживання (перебування) у спірній квартирі, також мав би подати Управлінню, зокрема, військово-облікові документи відповідача, оскільки останній належить до громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку. Також спеціаліст Управління повідомив ОСОБА_1 про те, що у разі якщо він не має у своєму розпорядженні військово-облікових документів відповідача, то, у такому разі, дане питання можливо вирішити або особисто відповідачем або за рішенням суду.
На підставі наданого ОСОБА_1 доручення, діючи в його інтересах, представником позивача були вжиті заходи щодо встановлення способів і комунікації з відповідачем.
Так, представником позивача, шляхом переписки з відповідачем в мережі інтернет, було встановлено, що відповідач 21.01.2023 перетнув кордон України в напрямку країн Європейського Союзу і на дату звернення до суду з цим позовом перебуває в Чеській Республіці, що підтверджується доданими до позову копіями документів, надісланих відповідачем представнику позивача засобами електронного зв`язку. При цьому, як повідомив відповідач представника позивача, найближчим часом він не має наміру повертатися до України, а також не має можливості, з технічних причин, внести зміни до своїх військово-облікових даних за допомогою застосунку «РЕЗЕРВ+».
За вказаного вище, позивач вважає, що є достатні правові підстави для визнання судом відповідача таким, що втратив право користування належною позивачу на праві власності квартирою, оскільки це буде виправданим, тобто законним втручанням у гарантоване право кожного на повагу до свого житла.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, в матеріалах наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
02.05.2024 між ОСОБА_1 (покупець), від імені якого діяла ОСОБА_3 (представник покупця) та ОСОБА_4 (продавець), від імені якої діяла ОСОБА_5 (представник продавця), був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., реєстровий номер 1857 (а.с. 7-8).
Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору продавець, в особі представника продавця, зобов`язалася передати у власність покупцю, в особі представника покупця, а покупець, в особі представника покупця, зобов`язався прийняти у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і сплатити за неї грошову суму за ціною, визначеною цим Договором.
З 02.05.2024 ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав від 02.05.2024 №376950458 (а.с. 9).
Згідно копії довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2775, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 22.05.2024 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованим значить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, враховуючи, що позивач є власником спірного житлового приміщення, а відповідач не є членами його сім`ї та не проживає у даному житловому приміщенні, тому відповідач втратив право користування вищезгаданим житловим приміщенням.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у згаданому нерухомому майні порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому сплачений позивачем (а.с. 15) судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1211 грн. 20 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 128, 141, 223, 247, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд -
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко