Справа №443/541/24
Провадження №2/443/294/24
17 липня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Сливки С.І.,
за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Жидачеві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів залишено без задоволення.

25.06.2024 представником відповідача подано заяву про ухвалення додаткового рішення та докази на підтвердження витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, згідно якої просить стягнути з витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

10.07.2024 позивачкою подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, згідно якого просить відмовити відповідачу у задоволення заяви про додаткове рішення про стягнення із неї витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування поданого клопотання позивач покликається, зокрема на те, що відповідач в порушення положень ст.134 ЦПК України, у відзиві на позовну заяву, відповідач не вказав жодної суми попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат. В акті виконаних робіт не розписана вартість кожної послуги з переліку, що не дає можливості оцінити такі відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу просить врахувати її важкий матеріальний стан, вона являється внутрішньо переміщеною особою та проживає сама з неповнолітнім сином в чужому місті без родичів та друзів, вона не отримує допомогу як ВПО, не має роботи та не отримує допомогу в центрі зайнятості.

Позивач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, з підстав викладених у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, однак відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі № 755/7694/20 (провадження № 61-12174св22) зазначено, що «застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».

Таким чином, ненадання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може» відмовити, а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника.

Хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви, так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якій остання зокрема вказала, що відповідно до п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`зяку із розглядом справи - витрати з надання правової допомоги.

Документальне підтвердження судових витрат буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Однак представник відповідача адвокат Шамета І.В. у поданому відзиві на позовну заяву не вказала попередню (орієнтовну) суму понесених витрат на правничу допомогу.

Ддо зави про ухвалення додаткового рішення на підтвердження витрат на правову допомогу представником відповідача подано такі документи:

-Договір про надання правової допомоги №02 від 26.03.2024 року, укладений між адвокатом Шамета Іриною Володимирівною та ОСОБА_2 (клієнт) (а.с.164-165);

-Акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги №02 від 26.03.2024 та отримання коштів від клієнта на надання професійної правничої допомоги від 24.06.2024 (а.с.166, 168);

-Копії платіжних інструкцій АТ КБ «Приват Банк» від 09.04.2024 на суму - 3517,59 грн., від 09.04.2024 на суму 1507,54 грн. та від 03.06.2024 на суму 1507,54 грн..

З умов наданого договору вбачається, що за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату за домовленістю між сторонами гонорар в сумі 6500 грн., акт виконаних робіт є невід`ємним від договору (п.4.1 договору).

Як видно з Акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги №02 від 26.03.2024 та отримання коштів від клієнта на надання професійної правничої допомоги від 24.06.2024, адвокатом Шамета Іриною Володимирівною було надано ОСОБА_2 було надано наступні послуги:

послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

ознайомлення з матеріалами справи;

складання процесуальних документів по справі: відзив на позовну заяву; заперечення на відповідь на відзив позивача; клопотання про продовження процесуальних строків; заява про додаткове рішення.

участь у судових засіданнях.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи.

У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

За таких обставин, оскільки представником відповідача у відзиві на позовну заяву не було зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правову допомогу, зважаючи на характер спору, процесуальну поведінку сторін, а саме те, що судові засіданні неодноразово відкладались за клопотанням представника відповідача та неявкою відповідача і його представника в судові засідання, що мало наслідком необхідність позивачу, яка є внутрішньо переміщеною особою та з якою постійно проживає неповнолітня дитина, повторно прибувати до суду, матеріальний стан сторін, дотримуючись критерію розумності, суд вважає, що у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.,134, 137, 141, 246, 270, 354,355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_2 адвокату Шаметі Ірині Володимирівні у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено 18 липня 2024 року.

Головуючий суддя Сливка С.І.