Справа № 209/3923/24
Провадження № 2/209/1178/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням, визнання квартиронаймачем,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації місця проживання за даною адресою; визнати її квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі ордеру № 80, виданого на підставі рішення міськвиконкому № 366 від 01 грудня 1999 року її батько отримав для заселення житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 ). В ордері на житлове приміщення, окрім її батька, були ще зазначені його дружина на той час (колишня), ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 , які теж зареєструвалися у даній квартирі. Згодом подружнє життя її батька та його дружини не склалося, остання виписалася з квартири, а потім виписалася і його донька ОСОБА_4 . На час отримання батьком квартири, вона була повнолітньою та одружилася 14 лютого 1998 року. Після одруження вона почала мешкати разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 за його адресою. 16 лютого 2005 року вона розлучилася з чоловіком, прізвище вирішила залишити « ОСОБА_4 ». Після розірвання шлюбу вона почала мешкати разом зі своєю донькою ОСОБА_7 та мамою за адресою належної їй квартири: АДРЕСА_2 . Батько був ліквідатором аварії на ЧАЕС і внаслідок цього мав багато хронічних хвороб, які з віком почали прогресувати, його пенсії ледве вистачало на ліки тому вона постійно йому допомагала, купувала ліки, продукти харчування і таке інше, готувала поїсти, прибирала по дому, допомагала сплачувати за комунальні послуги. Приблизно з 2015 року здоров`я батька значно погіршилося і вона вимушена була переїхати до нього жити, щоб допомагати йому, оскільки самому себе йому важко було обслуговувати. Зважаючи на те, що його квартира була двокімнатна, а він був самотнім чоловіком і на старості років уже нікому не потрібен, то вона, з його згоди, вселилася у його квартиру і почала мешкати разом із ним. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько. Після його смерті вона продовжує проживати у квартирі батька та сплачувати за комунальні послуги. На час смерті батька та до теперішнього часу у даній квартирі ніхто не зареєстрований та окрім неї ніхто не мешкає. Вона намагалася оформити спадщину на квартиру яка залишилися після смерті батька однак виявилося, що він не приватизував дану квартиру та не зареєстрував за собою право власності на неї. Право користування вона також не має змоги оформити оскільки для цього їй потрібно стати у чергу, однак, у цій черзі є багато пільгових категорій громадян і вона точно не зможе отримати право користування у зв`язку із чим вона і змушена звернутися до суду із даним позовом. Вважає, що оскільки вона вселилася у батьківську квартиру зі згоди квартиронаймача (її батька) та ось уже майже дев`ять років постійно проживає у даній квартирі, в тому числі близько шести років до смерті батька, несе витрати на утримання даної квартири, вона фактично набула права користування даною квартирою, однак реалізувати дане право я можу лише на підставі рішення суду про визнання за нею права користування квартирою. Іншого житла та власності (права користування та права власності) вона не має, дана квартира є її єдиним житлом.

03 червня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

02 липня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі.

Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідачів КМР, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно КМР Жежель С.С. подав заяву про розгляд справи за відсутності представника КМР, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно КМР, в якій просив винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що позивачка є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження та свідоцтва про смерть (а.с. 8, 9, 15).

За життя, 09 грудня 1999 року ОСОБА_2 отримав для заселення квартиру АДРЕСА_1 , у якій був зареєстрований він та його дружина ОСОБА_3 і донька ОСОБА_4 , які згодом були зняті з реєстрації у зазначеній квартирі, що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 80 від 09 грудня 1999 року, виданого на підставі рішення міськвиконкому № 366 від 01 грудня 1999 року, та копією особового рахунку (а.с. 11, 12).

Позивачка з 2015 року проживала без реєстрації разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , вони вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_2 і до теперішнього часу позивачка проживає у зазначеній квартирі та сплачує комунальні платежі, будь-яке інше житло у позивачки відсутнє. Ці обставини підтверджуються копіями актів про проживання № 48 від 10 лютого 2022 року, № 96 від 16 березня 2023 року, № 211 від 19 квітня 2024 року та № 280 від 17 травня 2024 року, копіями квитанцій, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 379181834 від 19 травня 2024 року (а.с. 16-18, 19-22, 28).

Станом на 20 травня 2024 року квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , будь-які інші особи за вказаною адресою не зареєстровані, інформація щодо права власності, інші речові права та обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні, що підтверджується довідкою № 001287865 про склад сім`ї та копією інформації № 379182456 від 19 травня 2024 року (а.с. 13, 29).

Згідно ст. 47 Конституції України, Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно підпунктів 5, 6 пункту б) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належать делеговані повноваження: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частин 2 та 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до ст. 817 ЦК України, наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав володіння та користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України № 6-60цс12 від 11 липня 2012 року, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, а також те , що позивачка вселилась у квартиру АДРЕСА_1 як член сім`ї померлого квартиронаймача ОСОБА_2 , постійно проживає у вказаному житловому приміщенні з 2015 року до теперішнього часу, набула рівних з ОСОБА_2 прав володіння та користування житлом, має право вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість померлого квартиронаймача - її батька ОСОБА_2 , суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (, юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, 2), Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (, юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Василя Стуса, 10/12) про визнання права користування житловим приміщенням, визнання квартиронаймачем - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право користування квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації місця проживання за даною адресою.

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик