ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/4001/21
Провадження № 22-ц/821/927/24
Категорія: 304060000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Васильєв Євген Євгенович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Мельник Олег Федорович

третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовська Наталія Георгіївна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Піньковського Р.В. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовська Наталія Георгіївна про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовська Н.Г. про розірвання договору довічного утримання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з дитинства, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду. Після смерті матері залишився проживати одиноко у приватному будинку. Його знайомий ОСОБА_2 , який проживає в м. Умань, на початку січня 2020 року запропоновував йому свої послуги по забезпеченню його утримання та догляду довічно.

16 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г.

Згідно п. 2.1 вказаного договору грошова оцінка матеріального забезпечення з утримання, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, оцінено у суму 1000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобов`язався забезпечити його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в житловому будинку та користування земельною ділянкою для його обслуговування, для проживання надається весь будинок; забезпечувати його харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; оплата за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів пов`язаних із проживанням в житловому будинку відчужувача; надання будь якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо; до обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом.

За договором довічного утримання передано у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0019.

Позивач вважав, що ОСОБА_2 буде належним чином виконувати свої зобов`язання, однак після підписання договору довічного утримання, він взагалі не виконав жодного свого зобов`язання, а навпаки, почав створювати йому нестерпне життя та знущатися над ним, завдавати йому тілесні ушкодження.

В лютому 2020 року, вказує позивач, він пред`явив вимогу ОСОБА_2 , щоб він сплачував кошти за комунальні послуги та надавав в місяць на проживання 1000 гривень, однак останній проігнорував такі вимоги і повідомив, що сплачувати комунальні послуги та надавати йому кошти він не буде.

Зрозумівши, що ОСОБА_2 не буде сплачувати кошти за комунальні послуги,зазначає позвач, він вирішив проводити такі платежі зі своєї пенсії.

Періодично позивач просив ОСОБА_2 виконувати свої зобов`язання за договором довічного утримання, але останній відмовився це робити і жодного разу не виконав своїх зобов`язань.

В подальшому, ОСОБА_2 протягом червня-серпня 2020 року почав погрожувати позивачу вбивством, наносити тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до Уманського відділу поліції та про всі протиправні дії відносно нього розповів своїй тітці ОСОБА_3 .

У зв`язку з вищевказаними обставинами та з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 16.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 16.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 149, посвідчений ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, в зв`язку з чим позивач втратив довіру до відповідача, суд дійшов висновку про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 січня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 квітня 2024 року , ОСОБА_2 вважаючи, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що особисто позивач жодних претензій по виконанню умов спірного договору не має, всі умови договору виконувались належним чином, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, скаржник наголошує, що позовна заява подана особою адвокатом Підліснюком В.Ю., який не має відповідних повноважень на її підписання та подання, оскільки до позову додано ордер від 13.09.2021 року, виданий на підставі доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №б/н від 21.04.2021 року. Надане доручення від 21.04.2021 року було видано для надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги особі у кримінальному провадженні №0000251, а не для звернення до суду з вказаним позовом.

Особа, що подала апеляційну скаргу стверджує, що матеріали справи не містять будь-якої інформації про наявність в діях відповідача неправомірних дій стосовно ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу

До Черкаського апеляційного суду 11 червня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Висильєв Є.Є. скерував відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 січня 2020 року уклали договір довічного утримання (догляду). Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 149 та посвідчено ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 отримує у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0019, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та взамін ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно, на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1 вказаного договору, за згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 1000 гривень. Пунктом 2.2. визначено, що утримання включає: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в житловому будинку та користування земельною ділянкою для його обслуговування, для проживання надається весь будинок; забезпечування відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів пов`язаних з проживанням у житловому будинку відчужувача; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо; до обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом. Розділом 3 оскаржуваного договору визначено, що відчужувач має право вимагати своєчасного та повного виконання набувачем визначеного утримання (догляду) та розірвання цього Договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за цим договором. Набувач же, у встановлені строки та в необхідному обсязі має здійснювати довічно надання матеріального забезпечення та догляду відчужувачеві згідно пункту 2 договору (утримання (догляд). Також має до смерті відчужувача не укладати щодо майна, яке отримане за цим договором, правочини купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, застави, оренди, чи інші, не передавати майно у власність інших осіб.

03.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області із заявою (повідомленням) про злочин, у якій просив вжити заходи до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який протягом червня-серпня 2020 року неодноразово погрожував йому вбивством, застосовував насильство відносно нього та причинив тілесні ушкодження як сам особисто, так і через своїх знайомих. У цій заяві також повідомив, що 28 червня 2020 року близько 22 години на вул. Івана Богуна, в районі маслозаводу, двоє невідомих, без пояснення будь якої причини напали на нього та заподіяли йому тілесні ушкодження у виді перелому нижньої щелепи у двох місцях, вибили декілька зубів та цей напад пов`язує з погрозами ОСОБА_5 . Також 14 серпня 2020 року близько 20 години в будинку по АДРЕСА_1 , де він проживає, ОСОБА_2 разом зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_6 зайшли в будинок, погрожували йому, нанесли йому декілька ударів в груди та по обличчю, ОСОБА_7 погрожував, що вивезе його і знищить, після цього наніс удар в обличчя та застосував електричний шокер. Він зателефонував своїй тітці ОСОБА_3 , яка викликала поліцію та швидку. 23.08.2020 ОСОБА_7 прийшов до нього додому і знову погрожував йому вбивством, наніс декілька ударів по тулубу та знову застосував електричний шокер. Він знову зателефонував тітці, яка викликала поліцію та швидку. Після цього, його в поліцію ніхто не викликав та не допитував. Такі дії ОСОБА_7 пов`язує, з укладенням під тиском договору довічного утримання у січні 2020 року, за яким його житловий будинок та земельна ділянка переходять у власність ОСОБА_7 . Просить терміново вжити дії для захисту його життя, оскільки ОСОБА_7 щоденно йому телефонує та намагається створити таку ситуацію, щоб його вбити.

У відповідності до талону-повідомлення ЄО № 9013 вказана заява-повідомлення зареєстровані в Уманському ВП ГУНП в Черкаській області.

Крім того, згідно копій розрахункових книжок ТОВ «Уманьгаз збут» особовий рахунок № НОМЕР_1 ; ПрАТ «Уманьгаз» особовий рахунок НОМЕР_1 ; КП «Уманьводоканал» особовий рахунок № НОМЕР_2 , комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , та вищевказаними особовими рахунками, за період з кінця 2019 року до серпня 2020 року, здійснювалися особисто позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується копіями квитанцій по вищевказаних розрахункових книжках.

Згідно листа Уманського ВП ГУНП в Черкаській області від 10.09.2020 за № 10376/01/16 позивач ОСОБА_1 з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень та неправомірних дій вчинених відносно нього ОСОБА_2 , звертався до Уманського відділу поліції двічі 06.06.2020, 07.06.2020, 10.06.2020, 15.06.2020, 20.06.2020, 06.09.2020, 09.09.2020 та 16.09.2020. Станом за 17.09.2020 проводиться перевірка у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» по останній заяві від 16.09.2020.

Згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання було повернуто позивачу в зв`язку із надходженням його заяви про відкликання позову.

Також, згідно довідки від 05.01.2022 ст. ДОП СДОП ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції Тодорчука Є.А. 17.12.2021 в Уманський РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що відносно неї вчинили неправомірні дії. Опитана ОСОБА_3 пояснила, що 17.12.2021 прийшла за адресою АДРЕСА_1 до будинку, який належить її брату ОСОБА_1 та який заключив договір довічного утримання з ОСОБА_2 та який відповідно до договору є власником будинку але не може розпоряджатися цим майном. Прибувши до цього будинку, ОСОБА_3 виявила, що у будинку перебувають сторонні особи та з цього приводу звернулася до поліції. Опитаний по вказаному факту ОСОБА_8 пояснив, що уклав договір довічного утримання з ОСОБА_1 та по цьому договору є власником вказаного будинку, тому поселив у будинку своїх знайомих, щоб вони приглянули за будинком. У зв`язку з цим розгляд звернення було припинено.

Разом з тим, 20.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000036, передбачене ч. 1 ст. 217 КК України, на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.06.2022, що надійшла на адресу Уманської окружної прокуратури, за результатами розгляду скарги адвоката Васильєва В.В. щодо невнесення до ЄРДР відомостей по факту умисного заподіяння ОСОБА_1 фізичних та моральних страждань, знущань та приниження, вчинених ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з ЄРДР.

Крім того, в суді першої інстанції було заслухано ряд свідків, зокрема свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що є троюрідною сестрою позивача по справі ОСОБА_1 . Про наявність договору довічного утримання вона дізналася від позивача, коли він почав скаржитися, що відповідач його б`є, погрожує йому, намагається продати будинок, оскільки розмістив відповідне оголошення на ОLХ. Вони разом з ОСОБА_9 звернулися із заявою до поліції і ОСОБА_7 дізнавшись її адресу, почав приїжджати до неї, щоб забрати ОСОБА_9 та зобов`язати його забрати заяву, але ОСОБА_9 ховався від нього. Коли вона приходила додому до ОСОБА_9 , ОСОБА_7 там не бачила, але він забрав усі документи на будинок, інструменти та інше майно. Коли вона просила ОСОБА_7 , щоб він повернув документи, то він відмовив їй та сказав, що б вона не заважала. Також ОСОБА_7 не виконував ніяких умов договору, а саме не сплачував кошти, не платив за комунальні послуги, не допомагав ОСОБА_9 та не цікавився його здоров`ям, коли того побили і він проходив курс лікування, тобто вважає, що відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх зобов`язань по договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 познайомився у березні 2021 року у службі соціального захисту, де перебував на обліку як малозабезпечена особа. ОСОБА_1 йому розповідав, що у нього є опікун ОСОБА_11 , за пропозицією якого і було укладено договір довічного утримання, оскільки той обіцяв допомагати, але, як вказав йому ОСОБА_12 , ОСОБА_2 свої зобов`язання по договору не виконував. Також зазначив, що близько півтора місяця за проханням ОСОБА_1 проживав у нього і за цей час ОСОБА_7 в його присутності кілька раз намагався забрати ОСОБА_1 в автомобіль, щоб кудись увезти але той заперечував. Також зі слів ОСОБА_9 йому відомо, що ОСОБА_7 забрав його паспорт, але при зустрічі його не віддав. Коли він проживав у ОСОБА_1 , то ОСОБА_2 телефонував вночі, погрожував, обіцяв приїхати, але коли дізнався, що ОСОБА_1 проживає не один, припинив такі погрози та дзвонки. ОСОБА_1 показував договір, жалівся, що ОСОБА_2 забрав речі, а саме бензопилу, телефон, умовив його взяти кредит. Також ОСОБА_1 говорив, що хоче розірвати договір довічного утримання, так як ОСОБА_2 не виконує його умов, знущається та погрожує. У зв`язку з цим ОСОБА_1 поїхав проживати до родичів в село.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною тіткою позивача по справі ОСОБА_1 і з його слів їй відомо, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання. Але ОСОБА_1 неодноразово жалівся, що відповідач не виконує умови цього договору, погрожує йому і він вимушений переховуватися. При ній один раз бачила, як ОСОБА_2 приїхав до ОСОБА_1 , хотів його забрати із собою, але ОСОБА_9 заперечував, вони про щось говорили, а потім ОСОБА_12 віддав ОСОБА_7 паспорт і той уїхав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що перебуває у родинних стосунках з позивачем ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 лише декілька раз бачив. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо про договір та про те, що ОСОБА_2 . ОСОБА_1 погрожує, тому за проханням останнього, він проживав з ОСОБА_1 приблизно півтора тижня. Раніше бачив ОСОБА_2 у будинку належному ОСОБА_1 і він казав, що ОСОБА_2 працював у нього в будинку та виконував якісь господарчі роботи.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною відповідача по справі ОСОБА_2 і зі слів свого чоловіка знає про договір довічного утримання. Її чоловік постійно протягом 4 років приблизно двічі на місяць допомагав ОСОБА_9 , давав йому гроші, продукти. Іноді ОСОБА_9 приїжджав до них, а інші рази чоловік їздив до нього. Скільки чоловік давав грошей не знає, оскільки при цьому присутня не була. Також зі слів чоловіка знає, що чоловік купував ОСОБА_1 продукти харчування, одяг, сплачував борги. Так, приблизно три роки тому сплатив за газ і за воду близько 20 тисяч гривень. Вона завжди думала та вважала, що стосунки між її чоловіком та ОСОБА_1 дружні. Чоловік казав, що ініціатором укладення договору довічного утримання був саме ОСОБА_1 , який потребував допомоги. Декілька раз, разом з чоловіком, приїздила до ОСОБА_1 , вони привозили останньому продукти харчування. Вважає, що до звернення ОСОБА_1 в поліцію та до ініціативи розірвати договір довічного утримання його спонукали саме родичі.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що є дядьком ОСОБА_2 і неодноразово бачив, як ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 приходили до центрального ринку і ОСОБА_2 передавав ОСОБА_1 пакети з продуктами. Він особисто чув, як ОСОБА_1 неодноразово говорив, що не має грошей, але треба платити кредит. Про договір довічного утримання йому розповів ОСОБА_2 , однак про конкретні умови не говорив. Також ОСОБА_11 казав, що допомагає ОСОБА_1 , робить ремонт у будинку останнього, що він бачив особисто, так як на прохання ОСОБА_2 привозив 2 мішки цементу, при цьому ОСОБА_1 у той час був у дворі. Це було влітку приблизно три роки тому.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_2 підтримує дружні стосунки, а з позивачем по справі не знайомий. У 2020 році ОСОБА_2 йому повідомив, що є опікуном ОСОБА_1 та просив допомогти з ремонтом будинку АДРЕСА_1 де проживає його підопічний. Протягом року приходив до цього будинку разів десять, де робив сантехніку та електрику, при цьому були присутні і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . За ремонт розраховувався готівкою ОСОБА_2 , але документального підтвердження цьому він немає. Також бачив, як ОСОБА_2 декілька раз привозив ОСОБА_1 в будинок продукти харчування та говорив, що допомагає останньому.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-82 ЦПК.

Згідно пункту 81 Постанови Великої Палата Верховного суду від 18.03.2020 року по справі №129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов?язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки є сталими та викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Пунктом 2.2. укладеного між сторонами договору визначено, що утримання включає: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в житловому будинку та користування земельною ділянкою для його обслуговування, для проживання надається весь будинок; забезпечування відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів пов`язаних з проживанням у житловому будинку відчужувача; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо; до обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача необхідних для забезпечення останнього належним доказом. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 1000 грн на місяць, яке щомісячно має надаватися відчужувачу.

Таким чином, істотними умовами договору довічного утримання сторони визначили: довічне безоплатне право проживання відчужувача у житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, оплату за власний рахунок комунальних послуг та вчасну сплату щомісячного грошового утримання у чітко визначеному розмірі платежу 1000 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, представник ОСОБА_1 адвокат Підліснюк В.Ю. вказував на невиконання відповідачем умов укладеного договору довічного утримання, зокрема, щодо сплати комунальних послуг, сплати щомісячного грошового утримання, яке жодного разу не було сплачено.

Відповідач в свою чергу, не надав доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань щодо сплати щомісячного грошового утримання у розмірі 1000 грн, а також оплату на постійній основі комунальних послуг з моменту у кладення спірного договору 16 січня 2020 року.

Як вірно вказав суд першої інстанції, надані відповідачем до суду квитанції про оплату комунальних послуг в період серпня 2022 березня 2023 року, не можуть братись до уваги , оскільки такі здійснено значно пізніше звернення позивача до суду із вказаним позовом (майже через рік з моменту перебування справи в суді), а також після внесення відомостей про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_2 за заявою позивача.

Суд апеляційної інстанції констатує, що саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки позивач у такому випадку позбавлений об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору щодо сплати щомісячного грошового утримання та оплати комунальних послуг, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення.

Твердження скаржника про те, що не зазначення у платіжках по комунальних послугах платником ОСОБА_2 не свідчить про те, що останнім не надавались кошти на оплату комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки достатніх доказів того, що такі кошти надавались для оплати комунальних послуг матеріали справи не містять.

Крім того, відповідач не надав доказів про вчинення ним дій, спрямованих на виконання зобов`язання за договором довічного утримання шляхом внесення їх позивачу за місцем його проживання, а також дій щодо виконання зобов`язання шляхом внесення боргу у депозит нотаріуса (статті 532, 537 ЦК України). Таким чином, відповідачем не доведено й виконання (вчинення дій спрямованих на виконання) свого обов`язку зі сплати грошового утримання, передбаченого пунктом 2.1. договору на користь позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання від 16 січня 2020 року, з огляду на порушення відповідачем його істотних умов, передбачених п. 2.1, 2.2. договору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності повноважень адвоката Підліснюка В.Ю. на підписання позовної заяви у даній справі від імені ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 підписано та подано адвокатом Підліснюком В.Ю., повноваження якого підтверджуються ордером серії ЧК №110752 від 13 вересня 2021 року виданого адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги /доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №б/н від 21.04.2021 року. (а.с. 26).

Згідно з частиною третьою статті 26 ЦПК України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

За правилом частини другої статті 26 названого Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер;4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Отже спеціальний закон, який визначає правила здійснення адвокатської діяльності регламентує подання на підтвердження повноважень адвоката не всіх документів, визначених пунктами частини другої статті 26 наведеного Закону, а лише один із запропонованих альтернатив, які підтвердять такі повноваження.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 320/5420/18 (постанова від 01 липня 2020 року) зазначила що не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права висновок апеляційного суду про обов`язковість надання для підтвердження повноважень адвоката як представника одночасно з ордером, договору про надання правової допомоги, адже ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 (провадження N 11-989заі18) зазначено, що "ордер, який видано відповідно до Закону N 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція КАС України не вимагає. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону N 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).

Враховуючи наведені норми та обставини справи, судом встановлено підтвердження повноважень представника позивача, який діяв згідно ордеру серії ЧК №110752 від 13 вересня 2021 року, станом на момент подачі позову був адвокатом та адвокатська діяльність якого не припинена, надано належні та достатні докази у розумінні ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Крім того, необхідно зазначити, що адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді.

Посилання скаржника на доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі у кримінальному провадженні, стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту для призначення №023-0000865 від 21 квітня 2021 року є безпідставними, оскільки додане до позовної заяви доручення не є тим документом, що підтверджує повноваження ОСОБА_18 на представництво ОСОБА_1 в даній справі. Таке доручення видано для представництва інтересів потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000251.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який розглянув позовні вимоги сторін саме в межах заявлених ними вимог та на підставі поданих доказів і прийшов до аргументованого висновку про наявність підстав для їх задоволення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовська Наталія Георгіївна про розірвання договору довічного утримання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлено 17 липня 2024 року/