465/5661/24
2-з/465/129/24
У Х В А Л А

"19" липня 2024 р. суддя Франківського районного суду м. Львова Баран О.І., розглянувши заяву представника позивача, адвоката Шокало Володимира Степановича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ),

ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ),

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2014 року до Франківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шокало В.С., про витребування із чужого незаконного володіння та визнання права власності на об`єкти нерухомості:

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 91,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- гараж №СLXXI, розташований за адресою: АДРЕСА_5 і, загальною площею 47,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

17 липня 2024 року подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на указане майно та встановлення заборони державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які реєстраційні дії із зазначеними об`єктами нерухомого майна.

Заяву мотивовано тим, що спірне майно набуто у рівних частках позивачем (1/2 частки) та ОСОБА_4 (1/2 частки) за договором дарування від 07.07.2017, однак вибуло з їх власності поза їх волею, внаслідок наступного укладення дарувальником договорів купівлі-продажу від 05.05.2023. Зазначає про існування загрози відчуження спірного майна відповідачем, що в подальшому утруднить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 153 ЦПК України). При цьому, у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. Вказаний підхід враховує висновок про застосування норми права, викладений 14.06.2021 Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/8567/20.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, серед іншого, відомості, потрібні для вирішення заяви про забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України), у тому числі повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

У цій частині заяви, представник заявника зазначив, про відсутність необхідності зустрічного забезпечення. При цьому відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення представник заявника допускає з посиланням на постанови Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19, від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/34352/21.

Перевіривши доводи представника заявника в цій частині встановлено, що Верховним Судом (у постановах від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19, від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/34352/21, від 02 березня 2023 року у справі № 643/14180/21, від 17 січня 2024 року у справі № 522/11884/22-Е) підтримується позиція про те, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку. Тож посилання представника заявника на зазначені постанови є нерелевантним, оскільки зазначені висновки стосується наслідків здійснення повноважень судом, а не виконання прав та обов`язків заявником.

При цьому, законодавець не надає права заявнику вирішувати питання про відсутність необхідності зустрічного забезпечення, а зобов`язує в заяві про забезпечення позову вказати пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Між тим, поза увагою представника заявника залишено приписи частин 1-3 ст.154 ЦПК України, які окремо встановлюють як можливість суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, так і обов`язок застосовування такого забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тому неухильне дотримання заявником вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України забезпечує суд можливістю належним чином реалізувати приписи частин 1-3 ст.154 ЦПК України, розглядаючи по суті заяву про забезпечення позову.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що спірне майно є зареєстрованим місцем проживання заявника. Про наявність іншого майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача заявник суду не повідомив та доказів наявності не надав. При цьому, ціна позову заявлена у розмірі 7 600 000,00 грн. та заявником поставлено вимогу про накладення арешту на все майно, хоча, як вбачається із змісту заяви, спірне нерухоме майно набуто заявником лише в частині.

Тому, оскільки заявник порушує питання про втручання у право на мирне володіння майном, яке захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то умови компенсації є суттєвими в світлі застосування практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на 1/4 частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/4 частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір (пункти 36 та 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги, серед іншого, інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, в тому числі й відповідача, як власника приміщень (квартири та гаражу), що є предметом спору.

Оскільки заява про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, вказане ставить під сумнів дотримання вищенаведених положень законодавства.

Крім цього у матеріалах відсутні дані про особу відповідача.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 157 ЦПК України).

Вимоги до виконавчого документа передбачені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких є обов`язкове зазначення повного найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.07.2024, наданої представником заявника майно, яке є предметом спору (за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна 01 та 01), належить на праві приватної власності фізичній особі, ОСОБА_2 (інші відомості про особу відсутні).

На підтвердження ідентифікуючих даних ОСОБА_2 представником заявника надано роздруківку із сайту https://clarity-project. Указана роздруківка стосується особи, з таким же прізвищем іменем та по батькові, яка є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , із присвоєним реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Тож, у матеріалах справи та змісті заяви відсутні будь-які докази того, що вищевказані приміщення належать на праві власності особі, вказаній у роздруківці із сайту https://clarity-project, а не іншій особі. Тому, слід констатувати, що матеріали позову та заява про його забезпечення не містять інформації про власника майна, яке за доводами заявника має бути арештоване, що унеможливлює задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд, відповідно до ст. 153 ЦПК України, вважає за необхідне повернути заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 259-261, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача адвоката Шокало Володимира Степановича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про витребування майна з чужого незаконного володіння - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Баран О.І.