Справа № 645/2260/24
Провадження № 2/645/1396/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання Малій О.Л.,

розглянувши подання начальника Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Бондаревої Н.С. про застосування покарання за наявності двох вироків стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 02.10.2023 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, із застосуванням п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України та засудженого 23.07.2024 року вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова за ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 186 КК України, до покарання, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,-

в с т а н о в и в:

Начальник Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Бондарева Н.С. звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з поданням про застосування покарання за наявності двох вироків відносно засудженого ОСОБА_1 .

Подання обгрунтовано тим, що на виконанні у Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» знаходяться два вироки щодо ОСОБА_1 , а саме: вирок Московського районного суду м. Харкова 02 жовтня 2023 року, за яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, із застосуванням п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України (вчинене у лютому 2023 року) та вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 березня 2024 року, за яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 367, ч. 4 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі (вчинене ним у вересні 2023 року). Проте при винесенні вказаного вироку, попередній вирок Московського районного суду м. Харкова враховано не було. Таким чином, на даний час відносно ОСОБА_1 є два вироки, які набрали законної сили.

Прокурор Апришко А.Ю. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подання просив задовольнити.

Представник Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у судове засідання не з`явився, підстави неявки суду невідомі.

Засуджений у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. 25.06.2024 року на електронну адрес суду надійшло повідомлення з Держаної установи «Менська Виправна колонія (№91)» відповідно до якої ОСОБА_1 , на виконання вироку суду від 27.03.2024 року, прибув до Держаної установи «Менська Виправна колонія» для відбування покарання.

Згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За результатами розгляду подання суд дійшов наступних висновків.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.10.2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Згідно з ч.1 п.п.1,2 ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування суму 1912,00 грн (правопорушення вчинене 12.02.2023 року). Вирок набрав законної сили 15.11.2023 року.

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.03.2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 186, КК України, та призначити йому покарання, за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн; за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі (правопорушення вчинене 09.09.2023 року). Вирок набрав законної сили 29.04.2024 року.

Вказані вироки перебувають на виконанні у Немишлянському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» окремо, що підтверджено матеріалами подання, розпорядженнями суду про направлення вказаних вироків на виконання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.11 ч.1 ст 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Із змісту вказаних статей вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст.1 КК України та ст.2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Однак, відомостей про те, що при ухваленні 27.03.2024 року вироку Фрунзенському районному суду м.Харкова було відомо про існування відносно ОСОБА_1 вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 року, який набрав законної сили, матеріали подання не містять.

Правопорушення передбачені ч. 4 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України, за вчинення яких ОСОБА_1 засуджено вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова 27.03.2024 року, були скоєнні ним до ухвалення вироку Московським районним судом міста Харкова від 02.10.2023 року, а саме 09.09.2023 року. кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_1 до постановлення попереднього вироку, та не під час іспитового строку.

Відповідно до роз`яснення, викладеного в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду 15 лютого 2021 року у постанові від 15.02.2021 року у справі № 760/26543/17 (провадження № 51 - 3600 кмо 20) прийшла до висновку, що у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, а положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, та кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2023 року та вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 року відносно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року та вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року відносно засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Алтухова