19.07.2024 Єдиний унікальний номер 205/9290/24
Провадження № 2/205/3638/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дорошенко Г.В., розглянувши матеріали позовної заяви адвоката Ігнатова Дмитра Івановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» звернулась ОСОБА_3 в особі адвоката Ігнатова Дмитра Івановича з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що даний позов сформовано та подано через систему «Електронний суд».

17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Згідно з абз.2 ч.1 ст.177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

За змістом частини 5 статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Частиною 8 статті 43 ЦПК України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до розділу 2 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.

У разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

В разі відсутності у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету, чи в разі відсутності у позивача відомостей про наявність у відповідача зареєстрованого Електронного кабінету, позивач повинен надати доказ надсилання відповідачеві позовної заяви у паперовій формі з описом вкладення за допомогою засобів поштового зв`язку (що відповідає висновкам викладеним Верховним Судом в постанові від 04 жовтня 2022 року у справі № 910/622/22).

На порушення наведених норм позивачем не додано доказів того, що відповідач має зареєстрований Електронний кабінет та що відповідачеві була направлена копія заяви з додатками з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами через підсистему «Електронний кабінет». Як і не надано позивачем, в разі відсутності у відповідача зареєстрованого «Електронного кабінету», доказів надсилання відповідачеві позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення за допомогою засобів поштового зв`язку. У порушення наведених норм позивачем не додано доказ того, що він надіслав позовну заяву разом з додатками стороні відповідача.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять заяви ОСОБА_2 про зазначення ним його офіційної електронної пошти.

У переліку додатків до позовної заяви позивачем не зазначено щодо надання доказів надсилання до «Електронного кабінету» відповідача або надсилання відповідачеві позовної заяви з додатками листом з описом вкладення за допомогою засобів поштового зв`язку через відповідне відділення поштового зв`язку.

Крім того, слід зазначити, що згідно зі ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Таким чином, в разі, якщо позивач не має можливості самостійно направити копію позовної заяви з доданими до неї копіями документів відповідачеві листом з описом вкладенням через відповідне відділення поштового зв`язку, на виконання вимог ч. 1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до матеріалів позовної заяви її копії з додатками для відповідача та зазначити про надання таких документів у додатках до позовної заяви (п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України), що в даному випадку, відсутнє.

З огляду на викладене, позивачу необхідно надати відомості щодо направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява також повинна містити: відомі номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти.

У порушення зазначених вимог закону, представником позивача не зазначено номери засобів зв`язку позивача, а якщо вказана інформація невідома представнику позивача, про це потрібно зазначити.

Враховуючи викладене, вбачається, що позовна заява подана з порушенням вимог визначених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 3028 гривні.

Таким чином, судовий збір за позовом про розірвання шлюбу поданим після січня 2024 року буде становити суму у 1211,20 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Як вбачається, позивачем судовий збір за звернення до суду з даним позовом не сплачено та як підставою, у п. 2 вимог позову, представник позивача звертається з заявою про відстрочення оплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем з посиланням на ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, вирішуючи питання щодо наявності у позивача вказаних підстав для відстрочення сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом предметом якого є розірвання шлюбу між фізичними особами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Роз`яснення щодо того, що включається до доходу містяться у Податковому кодексі України, відповідно до яких:

14.1.54. дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю; з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів; и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи);

14.1.55. дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 29 Постанови №10, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, представник позивача, зазначаючи про складне матеріальне становище позивача, не зазначає про відсутність чи наявність у неї визначених Податковим кодексом України доходів та їхній розмір, а також та не надає відповідних доказів.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце лише за наявності виняткових обставин. При цьому, представник позивача не долучив доказів того, що майновий стан позивача відповідає умовам, визначеним статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. (Заява № 28249/95), суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Слід вказати і на те, що у п.п. 50, 52 рішення ЄСПЛ «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 р. (заява №68490/01) вказано, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v.Poland» від 26.07.2005; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v.Poland» від 26.05.2005)

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок, у тому числі, щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому, у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих доказів щодо її майнового стану.

З огляду на вказане, з наданих до позову доказів, судом не встановлено визначених законодавством підстав вважати, що розмір річного доходу позивача є меншим за визначений у п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», або наявні інші підстави визначені Законом для звільнення позивача від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом, а отже, і органів державної влади.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. (Заява № 28249/95) також зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У даному випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ЦПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, позивач як сторона у справі має виконувати встановлений законодавством обов`язок сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення даного клопотання сторони позивача про відстрочення позивачеві сплати судового збору за звернення до суду з позовом.

Таким чином, виходячи з зазначених вище вимог законодавства щодо сплати судового збору за звернення до суду з позовом, позивачу слід сплатити судовий збір відповідно до вимог Закону та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Разом з цим, в разі наявності визначених законодавством підстав для відстрочення позивача від сплати судового збору, останній не позбавлений можливості звернутися з таким клопотанням надавши відповідні докази.

Інших підстав, визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», щодо відстрочення позивачеві сплати судового збору за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивачем не зазначаються, а судом зі змісту позову та наявних матеріалів, не вбачається.

Враховуючи зазначене, відсутність законних підстав і доказів для відстрочення позивачеві сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом про розірвання шлюбу приходжу до висновку, що позивачем не виконано вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України щодо надання доказів сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Відповідно до п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу позову немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн.

За ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З врахуванням того, що позивачкою заявлено вимогу немайнового характеру, подачею позову через підсистему Електронний Суд, судовий збір повинен становити 968,96 грн (1211,2 грн х 0,8).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий збір у даній справі підлягає сплати саме на відповідні реквізити Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ. Виходячи з зазначеного вище та відомостей про «платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях», розміщених на офіційному сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Судової влади України в мережі Інтернет, в розділі «Громадянам» «Судовий збір»: https://ln.dp.court.gov.ua/sud0422/gromadyanam/sud-zbir/ платіжними реквізити для сплати судового збору в сумі 968,96 грн за позовом про розірвання шлюбу, будуть наступні:

Отримувач коштів - ГУК у Дн-кiй обл/Нов.р/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37988155, Банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.), Рахунок отримувача - UA0004633, Код класифікації доходів бюджету - 22030101; Призначення платежу: 101 ___(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (назва суду, де розглядається справа).

Отже, позивачу слід виконати вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України та надати докази сплати судового збору в сумі 968,96 грн на зазначені вище реквізити.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.175,177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

З огляду на зазначене, доходжу до висновку про необхідність залишення без руху даної позовної заяви з наданням стороні позивача строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вказаних вимог, заява буде вважатись не поданою та повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: Г.В. Дорошенко

.