ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
17 липня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Кавунець А.Р.,
розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кожанської селищної ради Фастівського району про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року адвокат Мельник Тетяна Олександрівни, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до Кожанської селищної ради Фастівського району про визнання права власності на спадкове майно.
Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 .
В установлений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому в силу ст. 1269 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину. ОСОБА_3 всвою чергу відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь сина ОСОБА_1 .
15.03.2023 позивач ОСОБА_1 отримав в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, а саме на земельні ділянки. У видачі свідоцтва про право на житловий будинок АДРЕСА_1 нотаріусом позивачу відмовлено в зв`язку з тим, що мати спадкодавця ОСОБА_4 придбавши 08.08.1975 року за договором купівлі-продажу цей житловий будинок не здійснила реєстрацію прав в органі, що здійснював державну реєстрацію нерухомого майна, а спадкодавець ОСОБА_2 , в свою чергу, прийнявши спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 , не оформив своїх спадкових прав на будинок, внаслідок чого за архівними даними в КП ФМР «Фастівське БТІ» право власності на спадковий житловий будинок не зареєстроване.
Таким чином, позивач не має можливості оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2024 матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Ковалевській Л.М.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року провадження по даній справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
29.05.2024 до суду надійшли матеріали витребуваної з Другої фастівської нотаріальної контори Київської області спадкової справи №274/2012 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та матеріали спадкової справи №182/2019 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В підготовче провадження сторони не з`явилися, про день та час розгляду спрви повідомлені судом належним чином. Представник позивача адвокат Мельник Т.О. подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутності. Представник Кожанської селищної ради електронною поштою направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК україни за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що Віиконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, складено відповідний актовий запис № 3 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 15).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 /а.с.14/ та дружина ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів спадкової справи №182/2019 заведеної після смерті ОСОБА_2 , дружина спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки у спадщині на користь сина ОСОБА_1 , тобто позивача у справі.
Позивач ОСОБА_1 один прийняв спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України.
У видачі свідоцтва про право на решту спадкового майна, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 нотаріусом позивачу відмовлено в зв`язку з тим, що мати спадкодавця ОСОБА_4 придбавши 08.08.1975 року за договором купівлі-продажу цей житловий будинок не здійснила реєстрацію прав в органі, що здійснював державну реєстрацію нерухомого майна, а спадкодавець ОСОБА_2 , в свою чергу, прийнявши спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 , не оформив своїх спадкових прав на будинок/а.с.25/.
Згідно Довідки Фастівського БТІ №215 від 27.02.2024 встановлено, що на підставі архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не реєструвалося та не видавалося. Архівна справа відсутня /а.с.26/.
Як роз`яснив ВСУ в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до п.1 Інформаційного листа ВССУ № 10-1387/0/4-12д від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» «...правовласності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (01.07.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає в зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».
Будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 на підставі запису в погосподарській книзі с.Дмитрівка /а.с.33/.
08 серпня 1975 року цей будинок придбала ОСОБА_4 , уклавши Договір купівлі-продажу, нотаріально посвідчений і зареєстрований за №15 Реєстру нотаріальних дій за 1974-1980 p.p. виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради/а.с.27/.
Згідно довідки Дмитрівського старостинського округу Кожанської селищної ради №12-03 від 13.03.2024 року будинок було придбано ОСОБА_4 за 800 карбованців /а.с.28/.
Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N56 від 13 грудня 1995 року.
Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно- правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.
Також, в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року (справа № 307/1044/15-ц) судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва або придбання будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі ЦК УРСР 1963 року), Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української PCP від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31.10.1975 №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Відповідно до Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»№24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. при вирішення спорів щодо нерухомого майна судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності.
З часу укладення договору купівлі-продажу будинку 08.08.1975 року його власником була ОСОБА_4 .
Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі, відповідно до діючого на той час законодавства.
Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, ОСОБА_4 набула право власності на придбаний нею за Договором купівлі-продажу 08.08.1975 року житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку, який існував на час його придбання (підстава виникнення права власності договір купівлі- продажу, нотаріально посвідчений і зареєстрований у виконавчому комітеті сільської ради, а також записи в погосподарській книзі), і яким не передбачалось обов`язкової державної реєстрації цього майна.
Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98 № 121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року - дня набрання чинності Інструкції.
Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.1998 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку.
Спадщину після смерті матері ОСОБА_4 прийняв її син ОСОБА_2 , який постійно проживав із спадкодавицею на час її відкриття.
На житловий будинок АДРЕСА_1 своїх спадкових прав за життя ОСОБА_2 не оформляв.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно статтею 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Таким чином, оскільки ОСОБА_4 , а після її смерті ОСОБА_2 набули право власності на будинок в порядку, який існував на час його придбання і яким не передбачалось обов`язкової державної реєстрації цього майна, то у позивача ОСОБА_1 є всі правові підстави для визнання за ним права власності на це спадкове майно в порядку спадкування після смерті батька, тому позов є доведеним і обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст.328, 1218, 1261, 1268 ЦК України враховуючи правові позиції ВССУ, викладені в Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М.Ковалевська