Справа № 346/6336/23
Провадження № 2/346/321/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Вербіщук О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному нерухомому майні та визнання права власності на цю частку,

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.01.2006 року та двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 14.02.2006 р. є власницею 4/5 (чотирьох п`ятих) часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником цього майна, тобто власником його 1/5 (однієї п`ятої) частки відповідачка, яка є дочкою позивачки.

Позивачка також зазначає, що вказана частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі як об?єкт нерухомого майна згідно з даними нижче зазначеного висновку щодо технічної можливості виділу частки в натурі, а спільне володіння і користування сторонами цим будинком є неможливим, оскільки відповідачка не бере участі в утриманні даного майна, не цікавиться його станом.

Крім того, припинення права на вказану частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, адже вона має на праві власності інше житло, а саме житловий будинок в АДРЕСА_2 (до 17.07.2020 р. Тисменицького) району Івано-Франківської області, загальною площею 191,9 м.кв., житловою площею 90,6 кв.м. Позивачка допомагала фінансово відповідачці у придбанні земельної ділянки та в подальшому будівництві вказаного житлового будинку на цій земельній ділянці, а також надавала грошові кошти для облаштування інтер`єру будинку.

До звернення з даним позовом позивачкою внесено вартість 1/5 (однієї п`ятої) частки вказаного житлового будинку на депозитний рахунок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, а саме 147 963,20 грн. Вказана вартість визначена на підставі звіту про оцінку майна, тобто зазначеного житлового будинку, загальна вартість якого становить 739 816, 00 грн.

Позивачка також зазначає, що відповідачка не проживає в їх спільному житловому будинку з 1999 року.

Позивачка же іншого житла не має, проживає у вказаному житловому будинку, там зареєстроване її місце проживання, з нею укладено договори на газопостачання, електроенергію, надання послуг щодо підключення до мережі Інтернет, вивіз побутових відходів, та позивачка здійснює оплату вказаних послуг, а також вона обробляє земельну ділянку біля житлового будинку. Спільне володіння майном неможливе і з тих підстав, що відповідачка, не проживаючи у вказаному житловому будинку, не бере участі у витратах, яких потребує утримання цього майна, не несе витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. При цьому відповідачка не бажає добровільно припинити своє право на належну їй частку в цьому майні та отримати внаслідок цього грошову компенсацію вартості вказаної частки.

Тому позивачка просить припинити право власності відповідачки на 1/5 (одну п`яту) частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , за що виплатити відповідачці грошову компенсацію у вище зазначеному розмірі вартості цієї частки (147 963,20 грн.), а також визнати внаслідок цього за позивачкою право власності на вказану частку.

В судовому засіданні 26.01.2024 р. представник позивачки, адвокат Боднарчук С.Я. позовні вимоги підтримав із вказаних в позовній заяві підстав, надавши відповідні пояснення по суті даного спору.

В подальші судові засідання ні позивачка, ні її представник не з`явилися, 22.11.2023 року останній подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його та позивачки відсутності (а.с.77).

В судовому засіданні 26.01.2024 р. представник відповідачки, адвокат Зелінський П.Л. позовні вимоги не визнав із вказаних у поданому 20.12.2023 року відзиві на позовну заяву підстав, надавши відповідні пояснення по суті даного спору.

Зокрема, у цьому відзиві вказано, що позовні вимоги обґрунтовуються нібито наявністю двох обставин, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст. 365 ЦК України, оскільки позивачка вважає, що належна відповідачці частка у спільному будинку є незначною, не може бути виділена в натурі та спільне володіння і користування сторонами цим майном є неможливим. Однак, представник відповідачки не погоджується з такими доводами позивачки, виходячи з наступного.

Відповідачка народилась і виросла у вказаному житловому будинку. Попереднім власником даного будинку був її покійний дід. Тому вказаний будинок є для відповідачки надзвичайно цінний, і за кожної можливості вона намагалась приїздити та побути в ньому якомога довше.

У відповідачки є зведений брат ОСОБА_3 , який разом із сім?єю проживає в житлі, що м.Коломиї Івано-Франківської області. В даному житлі і проживала сім?я сторін після того, як позивачка уклала шлюб вдруге.

Предметом початкової домовленості між членами сім?ї та відповідно до волі діда відповідачки було те, що вказаний будинок перейде у власність відповідачці, а квартира в м.Коломиї - позивачці.

Позивачка також стверджує, що в неї відсутнє інше житло, однак, даний факт повністю спростовується тією обставиною, що 07.09.2021 року на підставі договору дарування, посвідченого та зареєстровано за №1063 приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Галян Г.М., відповідачка обдарувала, а позивачка прийняла у дар квартиру АДРЕСА_3 . Вказаний договір дарування укладений від імені відповідачки її зведеним братом ОСОБА_3 на підставі довіреності від 04.09.2021 року, зареєстрованої за № 3487.

Вказаний договір дарування укладався з урахуванням того факту, що позивачка набуде права власності на більш дороге житло в АДРЕСА_1 , сплатить певну суму коштів відповідачці та переоформить право власності на свою частку у вказаному будинку, а відповідачка не висловлюватиме претензій щодо інших квартир, в тому числі й щодо квартири АДРЕСА_4 .

В подальшому позивачка повідомила, що для переоформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 необхідно виготовити нові документи, так як відповідні дані не внесені до відповідного реєстру, та не набуте право власності на відповідну земельну ділянку. З метою оформлення права власності на цю ділянку сторони подали відповідну заяву до органу місцевого самоврядування, та позивачка повинна була замовити відповідні геодезичні роботи, а відповідачка передала їй для цього грошові кошти.

У відзиві на позовну заяву також зазначається, що сторони спільно тривалий час проживали та працювали за кордоном. Право власності на вказану квартиру АДРЕСА_4 зареєстроване за чоловіком позивачки, який зняв з реєстрації місце проживання відповідачки в цій квартирі. Отже, спільний будинок сторін може забезпечити відповідачку житловими умовами і там може бути зареєстроване її місце проживання. Одночасно вказаний син позивачки ОСОБА_3 разом із членами своєї сім`ї змінив адресу реєстрації місця проживання та перейшов проживати в зазначений будинок.

Таким чином, відповідачка не тільки втратила право власності на вказану квартиру в м.Івано-Франківську, але й було знято з реєстрації її місце проживання в цьому житлі.

Твердження позивачки про незначну частку відповідачки у спільному будинку та неможливість виділу цієї частки в натурі не відповідають дійсності. При визначенні розміру частки та її значимості варто виходити із фактичних обставин. Так, висновок щодо технічної можливості виділу частки в натурі об?єкта нерухомого майна за № 260/23 від 18.08.2023 р. містить інформацію про те, що наявний варіант поділу на 1 арк., який не долучено до матеріалів справи, а, відтак, навіть цей доказ позивачки свідчить про те, що частка не може вважатися незначною.

Більше того, після смерті дідуся та успадкування будинку, останній добудовувався, внаслідок чого його фактичний стан та площа значно відрізняються від тих, з якими це майно переходило у спадщину. Відповідачка також брала участь в добудові цього будинку. Однак, з метою збереження попередньої житлової площі у відповідних документах вказується, що в будинку з`являється друга кухня, яка фактично є жилою кімнатою.

Ідеальна частка відповідачки у виключно житловій площі складає 25,38 кв. м. ( 1/5 (одна п`ята) частка від 126,9 кв.м.), однак, у відповідачці належить право власності і на таку ж частку в господарських будівлях та спорудах, а також в земельній ділянці площею 0,25 га, із кадастровим №:02:003:0182, яка вже сформована, однак позивачка не бажає оформляти на неї право власності, оскільки таке право набудуть всі співвласники, а, отже, і відповідачка.

Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв. м. на одну особу. Таким чином, частка відповідачка в спільному житловому будинку майже вдвічі більша за вказаний мінімум, встановлений державою.

У відзиві на позов представник відповідачки також вказує, що наведена позивачкою судова практика стосується 1/214 (однієї двісті чотирнадцятої) частки, що менша за 1/5 (одну п`яту) у десятки разів. Крім того, судом касаційної інстанції визнавалась частка незначною, коли її розмір також був набагато меншим, наприклад, 4/36 (чотири тридцять шості). При розгляді справи № 344/120/16-ц суд касаційної інстанції не дійшов висновку, що частка в розмірі 1/5 (одна п`ята) є незначною, а при ухваленні остаточного рішення відмовив в задоволенні позову з інших підстав.

Об?єктом спору є одноповерховий житловий будинок, який можна поділити, добудувати, перепланувати, а також можливе виділення особистої житлової площі та площі загального користування (кухня, кладова, санвузол).

Отже, розмір частки відповідачки є значним і може бути виділений в натурі. Крім того, якщо оцінювати спірну частку в цілому по будинковолодінні, а не виключно по житловому будинку, то вартість цієї буде більшою, ніж вказана в позовній заяві.

Припинення права власності відповідачки на спірну частку призведе до істотного порушення прав та інтересів як відповідачки, так і членів її сім?ї, оскільки виникла конфліктна ситуація із бабусею та дядьком, яка фактично позбавляє відповідачку можливості показати своєму неповнолітньому сину та іншим особам місця, де вона виросла, провести там час, що завдасть моральних страждань та болю, спричинить втрату спогадів, світлу пам?ять про діда, бабу, дитинство.

Відповідачка має намір зареєструвати своє місце проживання та проживати в житловому будинку, який належав її покійному діду, і це відповідає первинним домовленостям в сім`ї та інтересам всіх її членів.

Тому представник відповідачки просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 117-123).

В подальші судові засідання, які проводилися після 26.01.2024 р., ні відповідачка, ні її представник повторно не з`явилися (крім судового засідання, яке призначалося на 28.02.2024 р.), клопотань про продовження розгляду справи не подали, про причини неявок не повідомили, за винятком клопотання, поданого 06.06.2024 р. представником відповідачки про відкладення розгляду справи, призначеного на 11.06.2024 р. о 16 год.

Тому, враховуючи, що представники сторін висловили свої доводи та заперечення щодо обставин, якими сторони обґрунтовують ці доводи та заперечення, беручи до уваги неодноразові неявки всіх учасників судового розгляду в судові засідання, які призначалися в період з 08.04. 2024 р. по 09.07.2024 р., суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності учасників справи, та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в більшість судових засідань осіб, які беруть участь справі (їх представників), фіксування відповідних судових процесів за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне

володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В той же час, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з даними витягу з Державного реєстру речових прав (індексний номер: 344452833), сформованого 29.08.2023 р. державним реєстратором Матеївецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області Бичик У.В., право власності на 4/5 (чотири п`ятих) частки будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване 24.08.2023 р. за позивачкою. Вид спільної власності - спільна часткова (а.с.18,19).

?? Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 350061312, сформованої 12.10.2023 р., право власності на 1/5 (одну п`яту) частку цього будинковолодіння, зареєстроване 17.01.2006 р. за відповідачкою. Вид спільної власності - спільна часткова.

У даній інформаційній довідці також вказано, що відповідачці належить на праві власності житловий будинок в АДРЕСА_2 (до 17.07.2020 р. Тисменицького) району Івано-Франківської області, загальною площею 191,9 м.кв., житловою площею 90,6 кв.м. (а.с.32-36).

Відповідно до висновку №260/23 щодо технічної можливості виділу частки в натурі об?єкта нерухомого майна, складеного (висновку) інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) 18.08.2023 р., виділ 1/5 (однієї п`ятої) частки зазначеного будинковолодіння загальною площею 126, 9 кв. м. за технічними показниками в даному об`єкті неможливий. В даному висновку також вказано про додаток із зазначенням варіантів поділу на 1 арк. Однак, такого додатку до висновку не додано (а.с.31).

Згідно з даними звіту про оцінку майна №18UA-230829-040 ринкова вартість житлового будинку загальною площею 126, 9 кв. м., житловою площею 64,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 739 816, 00 гривень. Ринкова вартість 4/5 (чотирьох п`ятих) часток даного об?єкту оцінки складає 591 852, 80 грн., а ринкова вартість 1/5 (однієї п`ятої) частки цього об?єкту - 147 963, 20 грн. (а.с. 38-53).

Судом встановлено, що позивачкою внесено на депозитний рахунок Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області вказану вартість спірної частки у даному будинку, що стверджується квитанцією від 24.10.2023 р. (а.с.70).

Згідно з витягом № 237 від 11.09.2023 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, у вказаному будинковолодінні зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1 (тобто позивачки), ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.68).

Долученими до позовної заяви копіями численних квитанцій та платіжних інструкцій стверджуються ті факти, що виключно позивачкою протягом тривалого часу здійснюються оплати за надання житлово-комунальних послуг у даному будинку (54-67).

Допитані в судовому засіданні 26.01.2024 року свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 однозначно ствердили, що відповідачка тривалий не проживає у спірному будинку, маючи власне житло, не бере участі у витратах по утриманні спірного будинку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведених доказів судом встановлено, що спірна частка відповідачки у вказаному будинковолодінні є незначною порівняно з часткою позивачки, спірна частка не може бути виділена в натурі, відповідачка з 1999 року, тобто дуже тривалий час, не проживає у даному будинку, маючи у власності інший житловий будинок та постійно проживаючи в ньому, у зв`язку із чим припинення права відповідачки на спірну частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки як співвласника та членам її сім`ї. Крім того, судом встановлено, що спільне володіння і користування сторонами спірним житловим будинком є неможливим, адже відповідачка відсутня, в даному житлі та не надала жодних доказів про її участь у витратах на утримання даного майна.

Отже, стороною позивачки виконано вказані обов`язки, передбачені ч.1 ст.81 ЦПК України, та доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги.

Натомість, стороною відповідачки вказаних обов`язків не виконано та не спростовано вказаних обставин. Зокрема, слід звернути увагу на доводи представника відповідачки про те, що до вище вказаного висновку №260/23 від 18.08.2023 р. щодо технічної можливості виділу частки в натурі об?єкта нерухомого майна не долучено додаток із зазначенням варіантів поділу на 1 арк. Однак, стверджуючи про вказану обставину, стороною відповідачки не надано жодного доказу на спростування вказаного висновку та на підтвердження можливості виділу в натурі спірної частки відповідачці, а також не заявлено жодних клопотань про призначення будівельно-технічної експертизи з приводу визначення можливості та варіантів такого виділу.

Крім того, стороною відповідачки не надано жодних доказів на підтвердження її доводів про те, що вартість спірної частки є значно вищою, ніж вказана позивачкою.

Не доведено представником відповідачки будь-якими доказами і тих обставин, що припинення права відповідачки на спірну частку завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки як співвласника та членам її сім`ї, адже стороною відповідачки не заперечується тих обставин, вона не проживає в даному будинку, маючи власний житловий будинок в с.Клузів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, а частка у спірному будинковолодінні потрібна лише для збереження пам`яті про рідних, дитинство, минулий час.

Отже вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 317, 321, 358, 365 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 13, 81, 139, 141, 142, 247, 259, 263, 265, 273, 352 - 355 ЦПК, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на 1/5 (одну п`яту) частку житлового будинку загальною площею 126, 9 кв. м., житловою площею 64,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

???Виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жительці АДРЕСА_5 , 147 963,20 (сто сорок сім тисяч дев?ятсот шістдесят три) гривні 20 копійок грошової компенсації вартості 1/5 (однієї п`ятої) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані грошові кошти внесені ОСОБА_1 24.10.2023 року на депозитний рахунок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 1/5 (одну п`яту) частку житлового будинку, загальною площею 126, 9 кв. м., житловою площею 64,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня ухвалення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.07.2024 року

Суддя: Калинюк О. П.