Справа № 465/5681/24
У х в а л а

про залишення заяви без руху

"22" липня 2024 р. суддя Франківського районного суду м. Львова Баран О.І., дослідивши матеріали позовної заяви

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ),

відповідач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_4 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (місцезнаходження: 81131, Львівська обл., Львівський р-н, с. Солонка, вул. Центральна, буд. 3),

предмет позову: встановлення факту та визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

16 липня 2024 року до Франківського районного суду м. Львова від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яцуляка Тараса Романовича надійшов позов до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, про встановлення факту та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви було встановлено, що вони не відповідають вимогам ст. 14, 175, 177 ЦПК України.

Згідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Представнику позивача необхідно надати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін по справі.

Відповідно до вимог п. 4-5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Однак, в позовній заяві позивачем не зазначено, чи проводилися ним заходи досудового врегулювання спору, тоді як діючим законодавством України передбачений позасудовий спосіб вирішення зазначеного спору між батьками, із залученням органу опіки та піклування.

У позовній заяві взагалі відсутні відомості щодо неможливості вирішення даного питання в позасудовому порядку. Позивачем до позовної заяви не надано доказів того чи звертався позивач до Органу опіки та піклування із питанням про визначення місця проживання дитини, які заходи органом опіки та піклування вживались, а також не додано до позовної заяви відповідного висновку про доцільність визначення місця проживання дитини та розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батька, який бажає проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено статтею 19 Сімейного кодексу України.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Аналогічні рекомендації викладено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, вимоги ЦПК України в чинній редакції, на відміну від його попередніх редакцій, усувають можливості подання доказів на наступних стадіях цивільного процесу і зобов`язують позивача подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст.83 ЦПК України) та зазначити в позовній заяві докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини.

Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

З`ясовуючи питання про предмет спору, визначаючи обставини справи, які підлягають встановленню, та які докази повинні бути зібрані, не встановлено, що позивач перед поданням позову звертався до Служби у справах дітей із заявою про визначення місця проживання дітей.

Також позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, враховуючи те, що дитина на даний час проживає з ним та відповідач, як вбачається з позову, самоусунулась від виконання материнських обов`язків, а отже не заперечує проти цього, що суперечить вимогам ст. 161 СК України.

Крім цього, позовна заява містить низку протиріч в частині обґрунтованості позовних вимог, в результаті чого, обставини залишаються незрозумілими. Так, в одному й тому ж реченні позивач зазначає про те, що проводить з дитиною «вільний час», однак вже в кінці речення вказує, що «здійснює постійний цілодобовий та щоденний догляд» (аркуш 2 позовної заяви). Тож із змісту заяви незрозуміло хто насправді здійснює постійний догляд за дитиною, якій виповнився лише один рік.

Із змісту заяви вбачається, що спір стосується дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 . Незважаючи на такий ранній вік дитини, позивач, нічим не підтверджуючи, обґрунтовує свої вимоги тісним та взаємним зв`язком, міцним та постійним психологічним контактом. Зазначає, що «основою такого контакту є щира зацікавленість батька усіма справами, життям, вихованням та розвитком дитини, який ґрунтується на принципах партнерства, рівноправ`я, взаємоповаги, визнання, розуміння та знання своєї дитини батьком».

Позовна заява не містить викладу фактів, які мають юридичне значення та підтвердження їх доказами, як і не містить посилань на такі докази, що підтверджують зазначені ним факти. Загалом зміст позовної заяви зводиться до абсолютної гіперболізації батьком власного значення в житті дитини і абсолютного знецінення як ролі матері, так і її самої, що не є предметом оцінки суду.

Отже, всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства України у позовній заяві не чітко визначено зміст позовних вимог щодо визначити місця проживання дитини разом із батьком (встановлення постійним місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання його батька) та щодо встановлення факту самостійного одноособового виховання та утримання позивачем малолітньої дитини. Не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком та щодо встановлення факту; до позовної заяви не додані докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні дані вимоги, при цьому в позові не зазначено про неможливість отримання таких доказів позивачем для подання до суду, а тому наявні підстави для залишення заяви без руху.

Тому, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог; конкретизувати виклад обставин щодо предмета позову, якими він обґрунтовує свої вимоги, з посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину; додати до позовної заяви всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в разі неможливості подати такі докази, подати документальне підтвердження вчинення всіх необхідних дій задля отримання таких документів.

Також всупереч вимог п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві не зазначено відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Також позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, які викладено вище по тексту.

Крім цього, враховуючи подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач, з урахуванням абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Оскільки позовна заява містить недоліки, то суддя відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, суд роз`яснює, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву - залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Баран О.І.