КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3797/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Київ

Справа № 752/11425/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Сидоренком Ігорем Олександровичем , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року, постановлену у складі судді Мазура Ю.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

У вересні 2022 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 01 лютого 2019 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 10 жовтня 2023 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 заявили клопотання про направлення матеріалів справи за виключною підсудністю до Господарського суду Харківської області, з підстав викладених у поданій заяві.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року цивільну справу № 752/11425/22 передано до Господарського суду Харківської області для розгляду у межах справи № 922/2714/23 про банкрутство ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - Сидоренко І.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, на неналежне повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, її розгляд та постановлення оскаржуваної ухвали, на незаконний розподіл справи судді Голосіївського районного суду Мазуру Ю.Ю. у результаті маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями, на порушення правил територіальної підсудності,адже в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 31, частин 6-9 ст. 187 ЦПК України, справа мала бути передана на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно передав справу №752/11425/22 до Господарського суду Харківської області в частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , оскільки спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним у межах справи № 752/11425/22 не відповідає визначеним ч. 2 ст. 7 КУзПБ критеріям та передачі до Господарського суду Харківської області для розгляду в межах справи № 922/2714/23. Крім того, посилається на недобросовісність позивачів та зловживання ними своїми процесуальними правами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивачів ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки відповідно до вимог ст. 7 КУзПБ та висновків Верховного Суду щодо застосування даної норми, інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до сторони у справі, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство.

При цьому зазначає, що ОСОБА_1 було достовірно обізнана про розгляд даної справи Голосіївським районним судом м. Києва, оскільки безпосередньо представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 влітку 2023 року при розгляді справи № 753/1388/21 повідомив ОСОБА_1 та її адвоката Сидоренка І.О., який був присутній у судовому засіданні, про наявність у Голосіївському районному суді м. Києва на розгляді справи про визнання договору позики недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо передачі справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про направлення справи до Господарського суду Харківської області , суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 липня 2023 року у справі № 922/2714/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, ухвалено оприлюднити на офіційному веб-сайті оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 , призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_3 арбітражну керуючу Єрьоміну О.Ю.

06 липня 2023 року здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 № 70948.

Суд посилався на відповідні висновки щодо юрисдикції справ з позовними вимогами до боржника-банкрута, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, про те , що урегулювання процедури розгляду спорів з роботодавцем, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до боржника, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Тому, враховуючи наведені обставин, суд дійшов висновку про те, що заявлене клопотання представника позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а справа - направленню на розгляд до Господарського суду Харківської області, у провадженні якого перебуває справа № 922/2714/23 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_3 , оскільки передача справи для подальшого розгляду від неналежного суду до належного суду, відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року про право особи на справедливий суд.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України , господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства ( в редакції на час відкриття провадження у даній справі) було визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

У постановах від 15 травня 2019 року в справі № 289/2217/17 (провадження № 14-178цс19), від 12 червня 2019 року в справі № 289/233/18 (провадження № 14-171цс19), від 19 червня 2019 року в справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 по справі № 607/6254/15-ц, з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Також зазначено, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 127/18411/22 (провадження № 61-1908св23), колегія суддів звертала увагу на те, що суди відповідно до ч. 3 ст. 7 КУзПБ, яка була чинною на час розгляду справи, не мали повноважень щодо направлення справи до суду господарської юрисдикції, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, якщо провадження у справі з майновими вимогами відкрито вже після відкриття провадження у справі про банкрутство. Направлення справи до суду господарської юрисдикції, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, можливе було лише у тому випадку, коли провадження у справі з майновими вимогами відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 20 березня 2023 року, що набув чинності 15 квітня 2023 року, частину 3 ст. 17 Кодексу України з процедур банкрутства викладено в новій редакції, а саме:

« Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 201/15806/15, «норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство позивача або відповідача.

Урегулювання процедури розгляду спорів до позивача або відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції та підсудності справ одному господарському суду, який акумулює усі майнові спори, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство.»

З матеріалів справи встановлено, що у вересні 2022 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 01 лютого 2019 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, 01.02.2019 року група осіб у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , організатором якої є ОСОБА_6 , незаконно позбавивши волі позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , змусила останніх скласти текст договору позики та підписати договір позики з раніше незнайомою їм ОСОБА_1 , відповідачем у справі, на суму 860 282 долари США, що за курсом НБУ на день підписання договору становило 23 829 811 грн. 40 коп. При цьому, фактична передача грошових коштів від відповідача позивачам не відбувалась. Вважають, що оскільки договір позики від 01.02.2019 року укладено без їх вільного волевиявлення і вони підписали його під впливом насильства, та в тому числі реального виконання такого договору не відбувалось, його слід визнати недійсним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засідання.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, за місцем свого проживання.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 липня 2023 року у справі №922/2714/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; ухвалено оприлюднити на офіційному веб-сайті оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_3 арбітражну керуючу Єрьоміну Ольгу Юріївну.

Встановивши, що у даній справі розглядається спір, зазначений у ч. 2 ст. 7 КУзПБ (спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником), провадження у справі відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_3., враховуючи вказані норми процесуального права та висновки Верховного Суду, суд першої інстанції законно та обґрунтовано передав справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним до Господарського суду Харківської області, в провадженні якого перебуває господарська справа № 922/2714/23 про неплатоспроможність фізичної особи-боржника ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позов було прийнято Голосіївським районним судом м. Києва до розгляду з порушенням правил підсудності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позов подано до Голосіївського районного суду м. Києва на підставі п. 8 ст. 28 ЦПК України, оскільки місце виконання договору позики від 01.02.2019 року визначено у Голосіївському районі м. Києва.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії договору позики від 01.02.2019 року, повернення боргу повинно бути здійснено у м. Києві по вул. Антоновича в ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в ТРЦ «Ocean Plaza».

Відповідно до п. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть також пред`являтися за місцем виконання цих договорів.

З викладеного вбачається, що провадження у справі було відкрито 09 вересня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва з дотриманням правил підсудності.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності обов`язкових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи судом, адже місце її проживання зареєстроване за іншою адресою - АДРЕСА_1 , колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як вбачається з копії договору позики, місце проживання відповідача ОСОБА_1 зазначено : АДРЕСА_2 . Вказана адреса відповідача була зазначена позивачами у позовній заяві та на вказану адресу було здійснене направлення судом копії позовної заяви та повісток про виклик до суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 19 жовтня 2022 року, проте, відповідно до протоколу судового засідання від 18 жовтня 2022 року, у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання відповідачем судової повістки, розгляд справи було відкладено на 02.11.2022 року.

02 листопада 2022 року справа була знята з розгляду у зв`язку з відсутністю в суді електропостачання, про що складено довідку секретарем судового засідання.

14 грудня 2022 року судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, розгляд справи відкладено на 02 лютого 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, конверти із копією позовної заяви та доданими документами було повернуто до суду без вручення ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , за закінченням терміну зберігання - 27 жовтня 2022 року ( а.с. 200, т. 1) та 25 грудня 2022 року ( а.с. 205, т. 1).

Відповідно до протоколу судового засідання від 02 лютого 2023 року, розгляд справи також було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 28 березня 2023 року.

Як вбачається з копій повісток про виклик до суду, повістки направлялись ОСОБА_1 на вищевказану адресу, проте даних про їх отримання в матеріалах справи немає.

Згідно з довідками секретаря судового засідання, 28 березня 2023 року та 21 червня 2023 року справа була знята з розгляду, 28 березня 2023 року - у зв`язку з відпусткою головуючого судді Мазура Ю.Ю., 21 червня 2023 року - у зв`язку з розглядом суддею клопотань слідчого СУ ГУ НП у м. Києві про проведення обшуку.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 29 червня 2023 року, представником позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_12 було подано до суду клопотання про те, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києві також перебуває інша справа між тими ж сторонами, проте з іншого спору, в якому ОСОБА_1 є позивачем, та на розгляд справи вона з`являється. У вказаній справі наявна інша адреса для листування та електронна адреса, яка повідомлена суду представником ОСОБА_12 у зазначеному клопотанні (а.с. 240, т. 1).

В судовому засіданні 29 червня 2023 року судом було визнано явку ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою та витребувано у ОСОБА_1 оригінал договору позики від 01.02.2019 року ; підготовче засідання відкладено на 29 серпня 2023 року.

Разом з тим, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_4 ) про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно суму боргу за договором позики в розмірі 860 282 доларів США.

Як вбачається з доданої представником відповідача до апеляційної скарги копії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року у вказаній справі № 752/8912/19, адресу місця проживання ОСОБА_1 , як стягувача, у резолютивній частині рішення зазначено: АДРЕСА_2 ( а.с. 63-67, т. 2).

29 серпня 2023 року справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 також було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Мазура Ю.Ю. у відпустці та призначено до розгляду на 10 жовтня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, повістку про виклик до суду було надіслано на адресу відповідача АДРЕСА_2 , проте дані про її вручення в матеріалах справи відсутні.

04 жовтня 2023 представником позивача ОСОБА_5 було подано клопотання про направлення матеріалів справи за виключною підсудністю до Господарського суду Харківської області у зв`язку з відкриттям ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 липня 2023 року провадження у справі № 922/2714/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 10 жовтня 2023 року судом було постановлено оскаржувану ухвалу за відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності даних про її повідомлення про дату судового засідання 10 жовтня 2023 року, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки законне та обґрунтоване судове рішення про направлення справи для розгляду Господарським судом Харківської області у межах справи про банкрутство ОСОБА_3 не підлягає скасуванню з формальних підстав, адже судом встановлено, що адреса, на яку були надіслані судові повістки відповідачу, була зазначена безпосередньо ОСОБА_1 як адреса її місця проживання у справі про стягнення коштів за договором позики, в якій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є відповідачами. При цьому суд також враховує, що імперативною нормою ч. 3 ст. 7 КУзПБ визначено, що матеріали справи, стороною у якій є боржник, надсилаються до господарського суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів.

Крім того, про обізнаність відповідача ОСОБА_1 про розгляд Голосіївським районним судом м. Києва даної справи за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, вбачається зі змісту даної апеляційної скарги, в якій представник відповідача зазначає, що після скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2021 року про зупинення провадження у справі № 752/8912/19 та продовження її розгляду судом першої інстанції представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знову заявлялось клопотання про зупинення провадження у справі, вже до розгляду Голосіївським районним судом м. Києва справи № 752/11425/22 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, проте у задоволенні даного клопотання було відмовлено, а 11.07.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва було постановлено рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики задоволено повністю.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що оскільки провадження у справі про банкрутство порушено лише щодо однієї особи - боржника ОСОБА_3 , який у даній справі є позивачем у спорі про визнання договору позики недійсним, то справа могла бути направлена до господарського суду лише в частині одного позивача, - колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли із одного договору позики від 01 лютого 2019 року, підписаного двома позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в своїй сукупності не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені в оскаржуваній ухвалі, та зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права, незгоди скаржника з висновками суду та їх оцінкою, містять посилання на обставини, що не впливають на правильність вирішення питання щодо наявності підстав для передачі справи за підсудністю до Господарського суду Харківської області, тому ці доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи до Господарського суду Харківської області, в провадженні якого перебуває господарська справа № 922/2714/23 про неплатоспроможність фізичної особи-боржника ОСОБА_3 , оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Сидоренком Ігорем Олександровичем , - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.