Справа № 301/1970/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" липня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку спадкового майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку спадкового майна.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт від 25 травня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу Іванишинець В.І., згідно якого все своє майно заповіла своєму сину позивачу ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 спадщину за померлою ОСОБА_3 прийняв, оскільки на день відкриття спадщини проживав із спадкодавцем на території Чеської Республіки за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, позивач подав 25 жовтня 2023 року відповідну заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу Ожеледи П.М. Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Крім того, частка спадкодавця у спадковому майні, не була визначена, тому нотаріус позбавлений можливості визначити склад спадкового майна.

Особою, яка б мала право на обов`язкову частку у спадковому майні, є вдовець спадкодавця відповідач ОСОБА_2 , який на день смерті не проживав разом із спадкодавцем, у визначений законом строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто спадщину за померлою ОСОБА_3 не прийняв.

Батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 11 серпня 1978 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 червня 2012 року, що видане на підставі рішення виконкому Білківської сільради №85 від 20.06.2012 року, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 . Вказаний житловий будинок був збудований батьками позивача у 1991 році, тобто під час шлюбу.

Враховуючи наведене, вважав, відповідно до положень ст. 22, 23, 28 КпШС України, чинних на час виникнення правовідносин, що майно нажите подружжям за час шлюбу відноситься до спільної сумісної власності та в разі поділу майна, частки подружжя є рівними.

Просив визнати житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Також просив визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 .

Ухвалою Іршавського районного суду від 31.05.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено на підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Іршавського районного суду від 20.06.2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 витребувано від приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Ожеледи П.М. копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в Брандис над Лабем Стара Болеслав, район Брандис над Лабем №1000.

На виконання вказаної ухвали суду 28.06.2024 року від приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Ожеледи П.М. надійшла фотокопія спадкової справи №70/2023, заведеної 30.10.2023 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно - частку житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Іршавського районного суду від 04.07.2024 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, позивачу вказано на недоліки зустрічної позовної заяви, надано строк для їх усунення, роз`яснено наслідки не усунення недоліків у вказаний судом термін.

Ухвалою Іршавського районного суду від 09.07.2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спадкового майна визнано не поданою та повернуто ОСОБА_2 .

Ухвалою Іршавського районного суду від 09.07.2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити у повному обсязі та розглянути справу по суті без їх участі (а.с.107,108).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав, зазначив, що спірний будинок побудований ним, тому він є його власником, вважав, що як непрацездатний вдовець має право на обов`язкову частку у спадщині за покійною дружиною, просив провести розгляд справи за його відсутності та за відсутності представника, відзиву на позов не подав (а.с.90,105).

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відзиву на позов не подав, причини неявки до суду не повідомив (а.с.106).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з таких підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб у виконкомі Білківської сільради 11 серпня 1979 року, а/з № НОМЕР_1 (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 червня 2012 року, що видане на підставі рішення виконкому Білківської сільради №85 від 20.06.2012 року, власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_2 . Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 10.07.2012 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказаний будинок з надвірними спорудами зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.12, 110-111).

Відповідно до Інвентаризаційної справи №607/1043/37094705 та Будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника № НОМЕР_2 за серпень 1991 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , був збудований у 1991 році, відповідно до дозволу на проведення будівельних робіт та затвердженого проекту забудови, виданого ОСОБА_2 (а.с.16-19,20-25).

Тобто, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , був збудований під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 22 та 28 КпШС УРСР (який діяв на час будівництва даного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення містять і норми ст. 60 та 70 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Дана позиція суду відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.01.2021 року по справі №161/14048/19.

Отже, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказів, які б спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , відповідач суду не надав. Навпаки, в заяві від 08.07.2024 року (а.с. 90), вказуючи на своє право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , відповідач фактично визнав, що померлій дружині належить право власності на частину будинку, яка входить до складу спадщини.

Згідно довідки Білківської сільради від 05.06.2024 року, відбулася зміна назви АДРЕСА_1 (а.с.39).

Враховуючи наведене суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належав подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної власності в рівних частинах.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Чеської Республіки, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2023 року (а.с.62-64).

Згідно ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України).

До складу спадщини за покійною ОСОБА_3 входить частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 03.06.2024 року, вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 109746 грн. (а.с.93).

Відповідно до ст. 67 ч.2 СК України, дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Згідно заповіту від 25 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу Іванишинець В.І. за №279, ОСОБА_3 все належне їй майно заповіла синові ОСОБА_1 (а.с.65). Вказаний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі за №279 від 25.05.2021 року (а.с. 66). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30.10.2023 року, заповіт ОСОБА_3 є чинним (а.с.67).

Отже, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Згідно ст. 1241 ч.1 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Вдовець спадкодавця відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи непрацездатним за віком, в силу положень ст. 1241 ч.1 ЦК України є особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині за померлою дружиною.

Згідно положень ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_3 померла на території Чеської Республіки, у Брадис на Лабем Стара Болеслав, район Брандис над Лабем №1000.

Відповідно до довідки Білківської сільради №02-06/1793 від 16.11.2023 року, місцем фактичного проживання спадкодавця ОСОБА_3 на день її смерті було у Брандис на Лабем Стара Болеслав, район Брандис над Лабем №1000, Чеської Республіки (а.с.69 та 69 на звороті).

Місцем постійного проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , де він і зареєстрований (а.с. 39).

Отже, оскільки на день відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_2 не проживав разом із спадкодавцем, та він не є особою, яка згідно ст. 1268 ч.4 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, згідно вимог ст. 1269 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини за померлою дружиною відповідач ОСОБА_2 мав подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №70/2023 від 30.10.2023 року, наданої приватним нотаріусом Ожеледою П.М. за запит суду, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк в порядку ст. 1269 ч.1 ЦК України до нотаріуса не звертався.

У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).

Враховуючи наведене, спадкоємець ОСОБА_2 , який є особою, що має право на обов`язкову частку у спадщині за померлою дружиною, в силу положень ст. 1272 ч.1 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Спадкоємець за заповітом позивач ОСОБА_1 25 жовтня 2023 року, тобто у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за померлою матір`ю ОСОБА_3 (а.с.59-61), після чого приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу Ожеледою П.М. 30 жовтня 2023 року була заведена Спадкова справа №70/2023 (а.с. 66 на звороті, 68).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері та оформити право власності на спадкове майно - частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно та не визначено частку спадкодавця у майні (а.с.27).

Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 12, 13, 77-80 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Отже, у судовому засіданні встановлено, що:

- житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , належав подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності у рівних частинах;

- до складу спадщини за спадкодавцем ОСОБА_3 входить частина вказаного житлового будинку;

- спадкоємець ОСОБА_2 , який є особою, що мала б право на обов`язкову частку у спадщині, спадщину не прийняв;

- єдиний спадкоємець за заповітом - позивач ОСОБА_1 - прийняв спадщину.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими, доведеними належними і допустими доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заяви про стягнення судових витрат сторони до суду не подавали.

Керуючись ст. 60, 61, 63, 67 ч.2, 70 СК України, ст. 15, 16, 392, 1218, 1233, 1268, 1269, 1272 ЦК України, ст. 76-81, 89, 247, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 липня 2024 року.

Головуюча: М. О. Пітерських