Провадження № 2/202/474/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення повернення майна, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2023 року позивач відповідно до розпорядження Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)», яким було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення повернення майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.01.2022 року між ним (орендар) і ФОП ОСОБА_3 (суборендатор) був укладений договір суборенди торгового місця № 208 загальною площею 21 кв.м. на території ринка, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт передачі об`єкта оренди підтверджується актом приймання-передачі від 06.01.2022 року.

Відповідно до п. 3.1-3.3 Договору за користування об`єктом оренди суборендар сплачує орендарю суборендну плату. Загальна сума суборендної плати за місяць складає 10 000,00 гривень. Суборендар зобов`язаний сплачувати орендарю орендну плату авансовими платежами до 06 числа поточного місяця.

З початку березня 2022 року відповідач почала порушувати умови договору, перестала сплачувати суборендну плату, договір не припинила, об`єкт оренди не повернула, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з приводу стягнення з відповідача заборгованості по сплаті суборендних платежів за договором.

30.10.2022 року на адресу відповідача було направлено повідомлення від 27.10.2022 року про розірвання договору з вимогою повернення об`єкта оренди, в якому зазначено строки повернення об`єкта оренди та розмір неустойки, яку вона зобов`язана сплатити у разі порушення цього строку. Вказане повідомлення було особисто вручено відповідачу 07.11.2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з п. 2.5 Договору у випадку припинення договору суборенди, його розірвання, відмови від договору суборенди, суборендар зобов`язаний протягом трьох днів повернути орендарю об`єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на час передання його в суборенду, з урахуванням фізичного зносу, а орендар повинен прийняти об`єкт оренди. Факт повернення суборендарем орендарю об`єкта оренди оформлюється сторонами актом приймання-повернення об`єкта оренди (додаток № 2 до Договору). Об`єкт оренди вважається повернутим суборендарем орендарю, а договір суборенди припиненим з моменту підписання сторонами акта приймання-повернення об`єкта оренди.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що у разі невиконання суборендарем обов`язку щодо повернення об`єкта оренди орендар має право вимагати від суборендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення суборендарем повернення об`єкта оренди, а також самостійно звільнити об`єкт оренди від майна суборендаря.

14.11.2022 року на адресу відповідача було направлено повідомлення від 12.11.2022 року за № 208/2 щодо повернення об`єкта оренди та попереджено про нарахування договірної неустойки, проте конверт із вказаним повідомленням повернувся з відміткою «за закінчення терміну зберігання».

31.05.2023 року на адресу відповідача було направлено повідомлення (вимога) про повернення об`єкта оренди та попередження про одностороннє звільнення об`єкта оренди від майна відповідача, проте конверт із вказаним повідомленням (вимогою) також повернувся з відміткою «за закінчення терміну зберігання».

19.06.2023 року в присутності двох свідків (орендарів сусідніх торгових місць) та представника власника майна - ТОВ «Краматорський ринок» об`єкт оренди був відкритий та звільнений від майна відповідача.

Позивач вважає, що через порушення умов договору в частині своєчасного повернення об`єкта оренди у відповідача виникло зобов`язання по сплаті неустойки за користування майном за час прострочення повернення майна, а саме за період з 11.11.2022 року по 19.06.2023 року, в сумі 145333,32 грн.

Отже, посилаючись на положення договору та частини 2 статті 785 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за користування об`єктом оренди за час прострочення його повернення, за період з 11.11.2022 року по 19.06.2023 року в розмірі 145333 грн. 32 коп., а також понесені судові витрати.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача адвокатом Добринєм Я.О. був поданий відзив на позов, в якому він позов не визнав, посилаючись на те, що 06.01.2022 року між сторонами дійсно був укладений договір суборенди торгового місця № 208, яке знаходиться на території ринку за адресую: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з введенням воєнного стану на території України та початком повномасштабних бойових дій на всій території Донецької області ОСОБА_3 була вимушена терміново покинути місто Краматорськ та орендоване приміщення, при цьому вона намагалася зв`язатися з орендодавцем засобами телефонного зв`язку та повідомити йому про форс-мажорні обставини.

Вважає, що позивач, розуміючи ситуацію в країні, та те, що відповідач вимушено покинула місто Краматорськ, штучно створив умови, які дали йому підстави для звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів та стягнення неустойки за прострочення повернення орендованого приміщення.

Так, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, достеменно знаючи, що остання не могла користуватися приміщення не з власної волі, штучно створивши заборгованість за орендною платою за вісім місяців у розмірі 80 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року по справі № 202/6351/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за два місяці у розмірі 20 000,00 грн., виходячи з того, що 24.02.2022 року Російська Федерація розпочала бойові дії проти України і відповідач очікувала на те, що орендар достроково розірве договір на підставі п. 9.10 Договору. Очікування відповідачки на відповідні дії позивача мають характер легітимних, відповідач мала право розраховувати на те, що позивачем буде розірвано договір оренди та приміщення буде повернуто позивачу. Враховуючи, що оплата повинна проходити по принципу передоплати, то з відповідачки на користь позивача апеляційний суд стягнув орендну плату за 2 місяці (січень та лютий), що охоплюється періодом з 06 січня до 06 березня 2022 року.

У позові, що розглядається, позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення майна, обґрунтовуючи позов тим, що 19.06.2023 року начебто в присутності двох свідків (орендарів сусідніх торгових місць) та представника власника майна ТОВ «Краматорський ринок» було відкрито приміщення, яке звільнено від майна відповідача.

На думку представника відповідача, дії позивача, який чекав майже один рік і три місяці (з березня 2022 року по червень 2023 року), щоб відкрити приміщення, не отримуючи при цьому плату за суборенду приміщення, яке він, в свою чергу, орендує у ТОВ «Краматорський ринок», є нелогічними та непослідовними.

Відповідач стверджує, що позивачем було самостійно відкрито приміщення у березні 2022 року, що може підтвердити свідок ОСОБА_4 .

Пред`являючи перший позов - про стягнення орендної плати за період, коли позивач фактично самостійно використовував приміщення (справа № 202/6351/22), а другий - про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення приміщення, до якого позивачем отримано доступ у березні 2022 року, позивач зловживає свої правом, що є підставою для відмови в задоволені позову.

За цих підстав просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та здійснити розподіл судових витрат.

У свою чергу, позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не надала доказів на підтвердження вимушеного залишення міста Краматорська та орендованого приміщення, а також, що вона намагалася зв`язатися з орендодавцем засобами телефонного зв`язку та повідомити про форс-мажорні обставини.

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце свого мешкання не змінювала.

07.11.2022 року відповідач поштою отримала повідомлення про розірвання договору з вимогою повернення об`єкта оренди, що підтверджує той акт, що відповідач не покидала м. Краматорськ.

Предметом спору у справі № 202/6351/22 було стягнення заборгованість з орендної плати. Вказаним рішенням не були встановленні обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позов, а навпаки встановлений факт укладення договору суборенди торгового місця 6 січня 2022 року та передачі приміщення (об`єкта оренди) відповідачу.

Звертає увагу, що ним зі свого боку були дотримані всі вимоги договору та законодавства.

30.10.2022 року на адресу відповідача направлено повідомлення про розірвання договору з вимогою повернення об`єкта оренди, яким відповідачу нагадано про строки повернення об`єкта оренди та про розмір неустойки, яку вона зобов`язана сплатити в разі порушення передбаченого строку.

Вказане повідомлення було особисто вручене відповідачу 07.11.2022 року.

Відповідач не повідомила про результати розгляду повідомлення та не задовольнила вимогу про повернення об`єкта оренди, будь-яких дій, направлених на повернення об`єкта оренди, не вчинила. В подальшому відповідач взагалі проігнорувала вимоги від 14.11.2022 року та 31.05.2023 року.

Відповідно до умов договору та закону на відповідача покладається обов`язок щодо повернення майна.

Згідно з пунктом 4.2.8. Договору суборендар зобов`язаний у випадку припинення Договору суборенди, в тому числі розірвання чи відмови від Договору суборенди, повернути орендарю об`єкт оренди в порядку, передбаченому п.п. 2.5. Договору суборенди. Відповідно пункту 2.5 Договору у випадку припинення Договору суборенди, його розірвання, відмови від Договору суборенди суборендар зобов`язаний протягом трьох днів повернути орендарю об`єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на час передання його в суборенду, з урахуванням фізичного зносу, а орендар повинен прийняти об`єкт оренди. Факт повернення суборендарем орендарю об`єкта оренди оформлюється актом приймання-повернення об`єкта оренди (додаток № 2 до Договору). Об`єкт оренди вважається поверненим суборендарем орендарю, а договір суборенди припиненим з моменту підписання сторонами акта приймання-повернення об`єкта оренди. Отже на підтвердження виконання суборендарем свого зобов`язання щодо повернення майна та на підтвердження прийняття орендарем виконання цього обов`язку та засвідчення факту припинення користування об`єктом оренди сторонами повинен оформлюватися відповідний акт.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 статтею 785 ЦК України.

Вищевказаний договір був укладений сторонами за результатами погодження всіх істотних умов, що свідчить про те, що відповідач була обізнана про всі умови укладеного договору, в тому числі і ті, що стосуються питання порушення умов договору з боку суборендаря, порядку та наслідків розірвання договору, порядку повернення майна та відповідальності за його неповернення.

Відповідно до пункту 2 статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Застосування зазначеної неустойки обумовлюється тим, що зобов`язання наймача з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Отже, посилаючись на те, що відповідач не надала доказів повернення орендованого приміщення після розірвання договору суборенди та отримання вимоги про повернення майна, що, на думку позивача, свідчить про наявність її вини у порушенні зобов`язання, позивач наполягав на задоволенні його позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки.

У судовому засіданні позивач, який приймав участь у режимі відеоконференції, свій позов підтримав.

Представник відповідача у судовому позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач орендує сусідній з нею магазин, в якому з січня 2022 року працювала ОСОБА_6 . Працювала приблизно до початку квітня 2022 року. Згодом евакуювалася. Повернулася в листопаді 2022 року. Магазин позивача не працював, його не вкривали. На початку червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до неї з проханням у випадку неповернення магазину бути присутньою в якості свідка. 19.06.2023 року приїхав позивач з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 -конролером. Дар`я не з`явилася. Магазин відчинили, переписали речі. Після був складений акт, який вони підписали.

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_4 пояснила, що родичка її знайомої ОСОБА_9 ОСОБА_10 здійснювала підприємницьку діяльність в магазині. Їй відомо, що у березні 2022 року ОСОБА_10 евакуювалася з м. Краматорську. Влітку 2022 року вона проходила біля цього магазину, магазин працював, вітрини були відчинені. Коли зателефонувала ОСОБА_9 , то та повідомила, що ОСОБА_10 не повернулася, була здивована, що магазин відчинений.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом установлено, що 06 січня 2022 року між ОСОБА_1 як орендарем і ФОП ОСОБА_3 як суборендарем був укладений договір суборенди торгового місця, відповідно до якого орендар передає, а суборендар бере у тимчасове володіння та користування торгівельне місце, що знаходиться на території ринку, який належить ТОВ «Колхозний ринок» та розташований за адресою: АДРЕСА_3 , площа торгового місця складає 21 кв.м. (п.1.1 договору суборенди).

Торгове місце, що орендується, знаходиться у володінні та користуванні орендаря відповідності до договору оренди № 5204 від 1 січня 2022 року (основний договір), укладеного між орендарем і ТОВ «Колхозний ринок» (п. 1.2. договору суборенди).

Загальна сума суборендної плати за місяць складає 10 000,00 грн. (п.п.3.2. договору суборенди).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що суборендар зобов`язаний сплачувати орендарю орендну плату авансовими платежами до 06 числа поточного місяця.

Строк дії договору суборенди з моменту укладення договору суборенди до 31 грудня 2022 року (п.п. 8.3. договору суборенди).

Пунктом 9.10 договору передбачено, що цей договір буде достроково розірвано на вимогу орендаря якщо суборендар не сплачує суборендну плату протягом 10 календарних днів з моменту настання дати сплати.

При цьому згідно з п. 2.5 договору у випадку припинення договору суборенди, його розірвання, відмови від договору суборенди, суборендар зобов`язаний протягом трьох днів повернути орендарю об`єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на час передання його в суборенду, з урахуванням фізичного зносу, а орендар повинен прийняти об`єкт оренди. Факт повернення суборендарем орендарю об`єкта оренди оформлюється сторонами актом приймання-повернення об`єкта оренди (додаток № 2 до Договору). Об`єкт оренди вважається повернутим суборендарем орендарю, а договір суборенди припиненим з моменту підписання сторонами акта приймання-повернення об`єкта оренди.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що у разі невиконання суборендарем обов`язку щодо повернення об`єкта оренди орендар має право вимагати від суборендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення суборендарем повернення об`єкта оренди, а також самостійно звільнити об`єкт оренди від майна суборендаря.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором у вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендних платежів.

Також 30.10.2022 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення від 27.10.2022 року про розірвання договору суборенди з вимогою повернення об`єкта оренди протягом трьох днів.

Зазначене повідомлення було особисто вручено відповідачці 07.11.2022 року.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією акта розкриття приміщення - торгівельного місця № НОМЕР_1 , яке знаходиться на території ринку ТОВ «Краматорський ринок», від 19.06.2023 року ОСОБА_1 , який є орендарем за договором суборенди торгового місця від 06.01.2022 року, в присутності ОСОБА_11 (контролера ТОВ «Краматорський ринок»), ОСОБА_5 (орендаря торгового місця № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_12 (орендаря торгового місця № НОМЕР_3 ), були спиляні (демонтовані) навісні замки на захисних металевих ролетах (у кількості 6 шт.) та відчинені двері шляхом випилювання та заміни серцевини дверного замку.

Також судом установлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року по справі № 202/6351/22 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором суборенди торгового місця від 06 січня 2022 року за період з 06 січня 2022 року до 06 березня 2022 року в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Частково задовольняючи позов про стягнення з ФОП ОСОБА_13 на користь ОСОБА_1 орендної плати за договором суборенди та відмовляючи в задоволенні позову про стягнення вказаних сум на інший період, апеляційний суд виходив із того, що, оскільки оплата повинна проходити за принципом передоплати, то, не сплативши у 10-ти денний строк передоплату, відповідач правомірно очікувала на розірвання договору і такі очікування відповідачки на відповідні дії позивача мали характер легітимних.

З матеріалів справи, а саме відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.08.2023 року, також убачається, що 17.11.2022 року ОСОБА_3 за її рішенням було припинено підприємницьку діяльність. Дата зняття з обліку 18.11.2022 року.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на свою користь неустойки за користування майном за період з 11.11.2022 по 19.06.2023 року в загальній сумі 145333,32 грн., позивач посилається на те, що відповідач прострочила повернення йому торгового приміщення відповідно до договору суборенди від 06.01.2022 року.

При вирішенні спору між сторонами, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Частиною 1 статті 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (частина 2 статті 785 ЦК України).

Крім того, згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку сторони в договорі суборенди торгового приміщення визначили обов`язок суборендаря протягом трьох днів з моменту припинення договору, його розірвання, відмови від договору повернути орендарю об`єкт оренди, а у разі невиконання суборендарем обов`язку щодо повернення об`єкта оренди право орендаря вимагати від суборендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення суборендарем повернення об`єкта оренди, а також його право самостійно звільнити об`єкт оренди від майна суборендаря.

В своєму позові позивач просить стягнути з позивача неустойку за користування майном за час прострочення його повернення за період з 11.11.29022 року по 19.06.2023 року.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача неустойки за користування об`єктом суборенди за період з 11.11.2022 року по 19.06.2023 року позивачем не доведені.

Так, суд звертає увагу, що положеннями статті 785 ЦК України та умовами укладеного між сторонами договору визначено обов`язок суборендаря щодо повернення торгового приміщення, а також право орендодавця вимагати сплати неустойки за користування річчю за час прострочення.

Тобто однією з основних умов застосування вказаних положень (як щодо зобов`язання повернути майно, так і щодо сплати неустойки) є встановлення факту припинення (розірвання) дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав.

В постанові Верховного Суду від 31.01.2020 року по справі № 916/2724/18 зазначено, що при здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Верховний Суд у наведеній постанові зазначив, що до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Однак у даному випадку матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів користування відповідачем торговим приміщенням, яке є предметом договору суборенди, у період з 11.11.2022 року по 19.06.2023 року, за який заявлені позовні вимоги, як і створення нею перешкод у доступі орендодавця до цього приміщення.

Суд бере до уваги, що 24.02.2022 року російська федерація розпочала бойові дії проти України.

Того ж дня Указом Президента України № 64/2022 на всій території України був введений воєнний стан.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказуванню відповідно до статті 82 ЦПК України, є та обставина, що в березні 2022 року ситуація в м. Краматорську загострювалася внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

На донецькому напрямку були присутні ознаки підготовки підрозділів противника до активізації бойових дій на Бахмутському та Краматорському напрямках.

У зв`язку з вказаними обставинами значна частина підприємств, установ та організацій з березня 2022 року не здійснювала свою діяльність на території м. Краматорська Донецької області.

Підтвердженням чому є, наприклад, зміна підсудності судових справ згідно з розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким по суті констатована неможливість здійснювати правосуддя в умовах воєнного стану на території міста Краматорська.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 80 від 28.04.2022 року «Про внесення змін до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75» Краматорська територіальна громада була внесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Більш того, в подальшому Кабінетом Міністрів України 02 серпня 2022 року було видано розпорядження № 679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області», згідно з яким необхідно провести обов`язкову евакуацію населення Донецької області у безпечні райони Вінницької, Волинської, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської, Полтавської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Черкаської та Чернівецької областей.

Як наполягав представник відповідача, у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та початком повномасштабних бойових дій на всій території Донецької області відповідач була вимушена терміново покинути місто Краматорськ Донецької області, де знаходиться орендоване нею торгове приміщення.

Суд бере до уваги, що згідно з умовами договору суборенди оплата повинна проходити за принципом передоплати, а, отже, не здійснюючи орендну плату, відповідач з урахуванням положень пункту 9.10 Договору легітимно розраховувала на розірвання з нею договору суборенди, на чому наголошено в постанові Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року по справі 202/6351/22, якою стягнуто з відповідача на користь позивача орендну плату за період з 06 січень 2022 року по 06 березня 2022 року, а у стягненні з відповідача орендної плати за подальший період відмовлено.

З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слідує, що відповідач фактично користувалася торговим приміщенням до березня 2022 року. Після цього відповідач підприємницьку діяльність у магазині не здійснювала. Тобто допитані свідки не підтвердили користування відповідачем у спірний період торговим приміщенням чи створення нею перешкод у поверненні цього приміщення позивачу.

Вказані обставини, а також, те, що 17.11.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис про припинення державної реєстрації відповідача як фізичної особи-підприємця та її зняття з відповідного податкового обліку, переконливо свідчать про те, що відповідач у заявлений позивачем період з 11.11.2022 по 19.06.2023 року не користувалася орендованим торговим приміщенням.

Матеріали справи не містять жодних доказів створення відповідачкою позивачу перешкод у звільненні нею об`єкта суборенди.

Твердження позивача про невжиття відповідачкою будь-яких заходів щодо повернення йому орендованого приміщення та відповідно її вину у порушенні зобов`язання, на підтвердження чого позивачем, зокрема, було подано інформацію ПрАТ «ВФ Україна» про те, що відповідач не здійснювала йому дзвінків у період з 24.02.2023 - 31.10.2023, а навпаки він телефонував відповідачу 22.06.2022 року (дзвінок тривалістю 3 хв. 35 сек.), суд вважає такими, що не можуть бути підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати неустойки за період з 11.11.2022 року по 19.06.2023 року, оскільки позивачем не надано доказів недобросовісної поведінки відповідача щодо неповернення позивачу приміщення у цей період, при тому, що положеннями договору суборенди позивач був наділений правом самостійно звільнити об`єкт оренди від майна суборендаря.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення майна необхідно відмовити.

Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1453 грн. 33 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено, то понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення повернення майна відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко