У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №308/22857/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Василевської А.А.,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 22 грудня 2023 року звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення на виховання та проживання дитини з матір`ю.

14 березня 2024 року по справі було ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, розірвано.

Щодо вимоги про залишення на виховання та проживання дитини з матір`ю суд зазначив, що оскільки між батьками існує спір щодо того з ким буде проживати дитина, а відтак питання про визначення місця проживання дитини не може бути вирішено в межах даної справи. Однак, на думку позички, суд повинен був вирішити вимогу про залишення на виховання та проживання дитини з матір`ю, а саме роз`єднати провадження, а не залишати вимогу без розгляду.

Отже, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області 14 березня 2024 року ухвалив рішення, яким розірвав шлюб, однак не вирішив вимогу про залишення на виховання та проживання дитини з матір`ю.

17.07.2024 від представника відповідача адвоката Калинич О.І. надійшло заперечення на додаткове рішення в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні заяви з огляду на таке.

Для того аби ухвалити додаткове рішення має бути певна підстава визначена у статті 270 ЦПК України. Твердження позивача, про те що суд повинен був вирішити вимогу про залишення на виховання та проживання дитини з матір`ю, а саме роз`єднати провадження, а не залишати вимогу без розгляду є не обґрунтованим та не вірним трактуванням статті 270 ЦПК України.

Подану заяву позивачем 08 березня 2024 року про уточнення позовних вимог в якій позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 13.12.2019 разом з позивачкою ОСОБА_1 та залучити до участі у справі службу у справах дітей Великоберезнянської селищної ради для надання висновку щодо розв`язування спору судом було оцінено як збільшення позовних вимог та подання додаткових доказів і протокольною ухвалою залишено без розгляду у зв`язку із закінченням строку, встановленого для вчинення відповідних процесуальних дій. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання також відмовлено у задоволенні клопотань позивача та відповідача про залучення до участі у справі служби у справах дітей Великоберезнянської селищної ради. З цього слідує, що в даному провадженні по даній справі не було предметом розгляду вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Крім того, позивач не правильно трактує статтю 188 ЦПК України, оскільки вимога про роз`єднання позовних вимог застосовується у разі, якщо такі вимоги були заявлені позивачем та такі розглядаються при відкритті провадження (п. 6 ст. 188 ЦПК України).

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Оскільки, такі позовні вимоги не були заявлені при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу, а також судом відмовлено позивачу у заяві від 08.03.2024 року про збільшення позовних вимог та залучення третьої особи то така вимога не може бути роз`єднана відповідно до ст.188 ЦПК України.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили ухвалити додаткове рішення по справі №308/22857/23 про залишення на виховання та проживання дитини з матір`ю.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 270 КПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №35, видано свідоцтво про шлюб серії № НОМЕР_1 , розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 1211,2 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20коп у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У позовній заяві позивачка одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просила залишити сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати разом з нею.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що між батьками існує спір щодо того з ким буде проживати дитина, відтак питання про визначення місця проживання дитини не могло бути вирішено в межах даної справи, про що було зазначено в мотивувальній частині рішення.

Судом також роз`яснено сторонам, що відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, вимога про залишення сина проживати разом з матір`ю заявлена в межах справи про розірвання шлюбу не є позовною вимогою в розумінні ст.161 СК України, не оплачується судовим збором та не розглядається по суті як позовна вимога.

За таких обставин суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №308/22857/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 24.07.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник