Житомирський апеляційний суд
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/11922/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 273 534,83 грн майнової шкоди, 20 000,00 грн моральної шкоди та вирішити питання стягнення судових витрат по сплаті судового збору, на проведення автотоварознавчої експертизи та на професійну правничу допомогу.

Позов мотивував тим, що 13 липня 2023 року у м. Житомирі на перехресті проспекту Незалежності та вулиці Івана Мазепи сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участі транспортних засобів: належного йому автомобіля «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував, та автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок даної ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, чим йому завдана майнова шкода.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28.09.2023 по справі № 295/11545/23 відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.

Для визначення вартості матеріального збитку ним була замовлена автотоварознавча експертиза, висновком якої встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 430 334,83 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на дату ДТП була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Перша» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP/212881445.

Страховою компанією йому було сплачено 156 800,00 грн страхового відшкодування. Тому, за вказаних обставин різницю від цієї суми у розмірі 273 534,83 грн він просив стягнути із відповідача.

Крім того, зазначав що через спричинення ДТП він зазнав душевних страждань та хвилювань, оскільки в автомобілі, на момент ДТП окрім нього, перебували його дружина та малолітня донька, для яких дана подія також була дуже стресовою. Неочікувані зміни в житті, спричинені самою ДТП та її наслідками, пов`язаними із здійсненням незапланованих матеріальних витрат та часу (оформлення ДТП, проведення оглядів ТЗ, звернення до страхової компанії, вирішення питання щодо зберігання пошкодженого ТЗ тощо) негативно вплинули на зміну звичного способу життя. Перебування автомобіля в неробочому стані призвело до тривалих незручностей та додаткових матеріальних затрат позивача.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- 273 534,83 грн майнової шкоди;

- 10 000,00 грн моральної шкоди;

- 5500,00 грн витрат на проведення експертизи;

- 7500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- 2818,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що судом ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не було об`єктивно досліджено усі аргументи та його докази і загальні обставини справи. Тому, таке рішення є незаконним та повинно бути скасоване, а у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, а особи, які ними керували (власними автомобілів) - майнову шкоду. За фактом ДТП, за згодою сторін, було складено європротокол. Однак, у зв`язку із нарахованими збитками, позивачем було ініційовано складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №424180 та розгляд адміністративної справи.

Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 28 вересня 2023 року по справі №295/11545/23 (набрала законної сили - 10.10.2023 року) його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

У разі складення європротоколу водії транспортних засобів після складення повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Також водій, що спричинив ДТП звільняється від адміністративної відповідальності, а постраждала сторона має змогу швидше отримати страхову виплату за шкоду, заподіяну її майну. Водночас, розмір такого страхового відшкодування потерпілому є обмеженим та становить максимум 50 000 грн. Тобто, на місці ДТП позивач погодився, що йому було завдано шкоди не більше, ніж на 50 000 грн.

Але у подальшому страховою компанією було проведено огляд транспортного засобу позивача, здійснено оцінку та сплачено 156 800 грн, що на його думку є достатньою сумою для ремонту автомобіля після не важкого ДТП з пошкодженням передньої частини автомобіля та заміною/ремонтом засобів безпеки (подушок безпеки та ременів безпеки), а також ремонту частин, які постраждали від спрацьованих подушок безпеки.

ОСОБА_1 24 липня 2024 року звернувся для отримання висновку до експерта. Тобто через 11 днів після ДТП. Як позивач ці дні експлуатував автомобіль та які додаткові пошкодження автомобіль міг отримати - невідомо. При цьому, доказів належного місця зберігання, порядку експлуатації транспортного засобу у вказаний період, позивачем не надано. Вважає, що в даному випадку висновок судового експерта не може вважатись належним доказом у справі, на підставі якого може бути визначена сума майнового збитку пошкодженого транспортного засобу. Не заперечує проти відшкодування матеріальних збитків, якщо вони не перевищують суму страхової виплати, а саме 156 800 грн. Стягнення із нього надмірно великих розмірів майнової шкоди є неправомірним та порушує його права як громадянина, а також не відповідає засадам цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності.

Крім того, позивач вже здійснив ремонт свого автомобіля. Доказів зворотного позивачем надано в суді не було. А отже, буде правильним та розумним стягнути з нього вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт, які не покрила страхова виплата. Позивач до суду першої інстанції не надав квитанцій, платіжних доручень, які б підтверджували витрати на ремонтні роботи на ту суму, яка вказана у висновку експерта №3027, хоча автомобіль вже експлуатується, що також не заперечує позивач.

Суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не дослідив матеріали справи, не встановив обставин справи, не надав оцінку аргументам та доводам, які були подані апелянтом. Стягнута судом сума втрати товарної вартості автомобіля не відповідає розміру спричиненого майнового збитку в результаті ДТП, оскільки позивачем не доведено, що всі пошкодження, які послугували підставою для розрахунку втрати товарної вартості автомобіля, виникли під час ДТП. Згідно фотознімків, які міститься в матеріалах справи пошкодження лише передньої частини транспортного засобу і виглядають вони незначними.

Щодо моральної шкоди зазначає, що позивач покладався на загальні тези, що стосуються заподіяння моральної шкоди, не конкретизуючи при цьому, чим саме йому завдано таку шкоду, в чому вона полягала. Крім того, ним не обґрунтовано і відповідний розмір такої шкоди. Розмір завданої моральної шкоди на його думку є недоведеним, оскільки на підтвердження заявлених вимог в цій частині позивач посилається лише на сам факт ДТП, за наслідками якої пошкоджено транспортний засіб, однак доказів, які потребують доказування в межах даного спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин.

Тобто, як вбачається з фактичних обставин в даній справі. Позивач вимагав моральну шкоду виключно за понесені страждання внаслідок ушкодження його транспортного засобу, тобто майнового права.

Виходячи з вище наведених обставин, заявлена вимога щодо стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн з урахуванням обставин справи суперечить принципам справедливості, розумності та виваженості, а також є необґрунтованою з огляду на фактичні обставини справи.

Із урахуванням складності справи, якості позовної заяви та наданих доказів, вважає, що не є співмірним їх розмір, відповідно до чого, такі витрати не повинні бути стягнуті з нього взагалі, оскільки позивач діє не добросовісно та з корисливих мотивів, намагаючись отримати надмірну компенсацію за відшкодування завданої моральної шкоди.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача адвокат Остапеннко С.О. просить залишити її без задоволення, а судове рішення як законне та обґрунтоване без змін. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, зокрема на правничу допомогу.

ОСОБА_2 у відповіді на відзив, просить залишити його без розгляду. Вказує, що аргументи, наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу ніяким чином не доводять те, що місцевим судом винесено рішення без урахування багатьох обставин, важливих для даної справи, а відтак воно підлягає скасуванню.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовував його тим, що у відповідності до вимог статті 1194 ЦК України, враховуючи встановлену висновком експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, відсутність доказів відповідача на спростування вказаного висновку, наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_2 273 534, 83 грн заподіяної матеріальної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди місцевим судом було враховано характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вказану позовну вимогу задовольнив частково і стягнув на користь позивача із відповідача 10000,00 грн. Також судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Судом встановлено, що 13 липня 2023 року о 05 годині 30 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у місті Житомирі, на перехресті проспекту Незалежності, 55 та вулиці Івана Мазепи, під час виїзду на нерегульоване перехрестя із проспекту Незалежності з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося їх зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно копії постанови Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2023року у справі № 295/11545/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с.10).

Висновком автотоварознавчої експертизи № 3027 від 24 липня 2023 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на 24 липня 2023 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 13 липня 2023 року, становить 430 334 грн ( а.с. 22-41).

Відповідно до копії Полісу № 212881445, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «VolkswagenCaddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПРАТ СК «ПЕРША» (а.с.12).

Згідно страхового акту № ЦВ24830-1позивачу сплачено страховиком страхове відшкодування в сумі 156 800 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 4882 від 17 жовтня 2023 року та № 5255 від 31жовтня 2023 року (а.с.13-14).

Таким чином, різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок ДТП, і отриманою ОСОБА_4 страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 273 534,83 грн.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі, що висновок експерта щодо встановленого розміру матеріального збитку позивача, є неналежним доказом, мотивує це тим, що пошкоджений автомобіль був оглянутий експертом через 11 днів після ДТП, зазначені у висновку ремонтні роботи є завищеними та не відповідають дійсності, у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують понесені витрати на ремонт транспортного засобу.

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги неприйнятними з огляду на наступне.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 367 ЦПК України передбачені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Зокрема, у частинах 1, 2, 3 вказаної правової норми зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_2 підчас розгляду справи судом першої інстанції не був позбавлений можливості надати докази у спростування позовних вимог, а також поданих доказів позивачем, чи заявити клопотання про витребування інших доказів, у тому числі призначення судової експертизи щодо визначення вартості заподіяних збитків, тощо.

Будь-яких клопотань відповідачем не заявлено, хоча ним 07 лютого 2024 року було подано відзив на позовну заяву.

Таким чином, відповідач вказаних процесуальних дій не вчинив, поважності причин цього в апеляційній скарзі не довів, тому його клопотання щодо витребування таких доказів судом апеляційної інстанції є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача заподіяної матеріальної шкоди із відповідача у повному обсязі, а також понесених витрат на проведення судової експертизи, яка була проведена до подання позову і врахована судом, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог.

Щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, яка в силу частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами, вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Позивачем обґрунтовані належним чином вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які не спростовані відповідачем.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову у цій частині і відшкодування заподіяної моральної шкоди ОСОБА_2 у визначному розмірі.

Щодо понесених витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «…при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Встановлено, що до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 02 листопада 2023 року; орієнтовний перелік послуг за договором про надання правової допомоги; квитанції від 23 листопада 2023 року та 09 лютого 2024 року про оплату за надані адвокатом послуги в розмірі 5000,00 грн та відповідно 2500 грн; акт виконаних робіт від 12 лютого 2024 року за договором про надання правової допомоги від 02 листопада 2023 року на суму 7500,00 грн.

Враховуючи конкретні обставини справи, її складність та обсяг і час виконаних адвокатом робіт, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правову допомогу є співмірним і обґрунтованим, а тому підлягає стягненню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "РуїзТорія проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим судом при винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняКорольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді