Справа № 727/3386/24
Провадження № 2/727/1310/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, посилаючись на те, що 12.12.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2, шляхом підписання відповідачкою Заявки-анкети №3379794 від 12.12.2020 року своїм електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 3750,00 грн., на строк у 18 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом.

Зазначає, що відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 3750,00 грн., а отже позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Вказує, що 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу від 11.02.2022 року, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за вищевказаним Договором позики №/2 від 08.12.2020 року.

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі й за вищезазначеним Договором позики №/2 від 08.12.2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Таким чином, вважає, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, у неї виникла прострочена заборгованість за Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року, яка станом на 15.03.2024 року становить 93982,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 3549,22 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 90433,05 грн.

Проте, враховуючи загальний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Коллект Центр», що складає 93982,27 грн., а також беручи до уваги розмір наданого Товариством кредиту в розмірі 3750,00 грн., позивачем було прийнято рішення про зменшення розміру позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» до відповідачки ОСОБА_1 до 42724,64 грн., з яких: 3549,22 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 39175,42 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту /2 у сумі 42724,64 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 гривень.

В судове засідання призначене на 11.07.2024 року представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не з`явився, однак згідно спрямованої до суду заяви клопотав про проведення розгляду справи за його відсутності; позов підтримує в повному обсязі.

Згідно спрямованих до суду письмових пояснень представник позивача вказує, що відповідно до умов Кредитного договору нарахування кредитором процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту, а тому вважає, що нарахування відсотків нараховується за період фактичного користування кредитними коштами.

Стверджує, що посилання представника відповідача на 18-тиденний строк нарахування відсотків є безпідставним з огляду на те, що відповідач, порушуючи свої зобов`язання, користувався кредитними коштами й після встановленого строку користування кредитом.

Зазначає, що відповідачка погодилась на відповідні умови нарахування відсотків, а тому, позиція останньої щодо її незгоди із відсотками, на його думку, не заслуговує на увагу, а тому сплата відсотків повинна бути здійснена за фактичний строк користування кредитом.

Стверджує, що заявлені представником відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн. є неспівмірними із реальними затратами понесеними представником відповідача в ході розгляду зазначеної цивільної справи, а тому вважає, що їх необхідно зменшити.

На основі викладеного представник позивачки просить суд позов задовольнити в повному обсязі, атакож стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бартусевич В.М. в судове засідання призначене на 11.07.2024 року не з`явились, однак згідно спрямованої до суду представником відповідачки заяви просила суд провести розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнають частково, а саме в розмірі 1777,25 грн..

Згідно спрямованого до суду відзиву вказує, що Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року визначено, що строк користування вищевказаним кредитом становить 18 днів.

Стверджує, що позивач має право нараховувати відсотки за користування кредитом лише в межах строку кредитування.

А тому, вважає, що загальна сума відсотків, які можуть бути стягнуті позивачем з відповідачки у межах погодженого сторонами строку кредитування складає 1181,25грн. (3750 х 1,75% х 18).

Враховуючи викладене, вказує, що загальна сума боргу за вищевказаним Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року становить 4931,25 грн. (3750 + 1181,25)

Стверджує, що відповідачкою на погашення вищезазначеного кредиту було сплачено позивачу грошові кошти в загальній сумі 3154,00 грн.

А тому, вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення грошові кошти в сумі 1777,25 грн. (4931,25 3154).

На основі викладеного представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Бартусевич В.М. визнає позов частково, зокрема в розмірі 1777,25 грн. Також, просить суд врахувати неспівмірність заявлених позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. з реально понесеними позивачем витратами на правову допомогу та зменшити вищевказані витрати на правничу допомогу до 3000,00 грн. Крім цього, просить суд стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, а також процесуальні документи спрямовані сторонами до суду, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Так, судом встановлено, що 12.12.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2, шляхом підписання відповідачкою Заявки-анкети №3379794 від 12.12.2020 року (а.с.6) своїм електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) (а.с.23 зворот), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 3750,00 грн., на строк у 18 днів; строк дії Договору - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом (а.с.7-22).

На виконання умов вказаного Договору позики ТОВ «Інфінанс» було спрямовано на банківський рахунок відповідачки ОСОБА_1 в АТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 3750,00 грн. (а.с.23).

Таким чином, ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

При цьому, відповідачка ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконала та допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним Договором позики.

Так, згідно розрахунку заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по вищевказаному Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року станом на 15.03.2023 року становить 93982,27 грн., з яких: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 3549,22 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 90433,05 грн. (а.с.26).

Таким чином, відповідачкою були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.

При цьому, 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема й за Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року, де боржником виступає відповідачка ОСОБА_1 (а.с.27-33).

10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги №10-03/2023, відповідно до п.2.1. якого Первісний кредитор відступив Новому кредитору за плату права вимоги до Боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору, в тому числі і за Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 (а.с.34-40).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до позивача ТОВ «Коллект Центр», на підставі ст. 512 ЦК України, перейшло право вимоги за вищевказанимДоговором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року, де боржником виступає відповідачка ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст.ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі викладеного, а також враховуючи дослідженні судом обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачкою ОСОБА_1 дійсно не було виконано належним чином умови вищевказаного Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року.

Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по вищевказаному Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 08.12.2020 року станом на 15.03.2023 року (а.с.26).

Так, відповідно до спрямованих позивачем до суду Заявки-анкети №3379794 від 12.12.2020 року (а.с.6), Пропозиції укласти Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 08.12.2020 року (а.с.7) та Акцепту оферти від 12.12.2020 року на укладення Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 (а.с.8), вбачається, щострок кредитування відповідачки ОСОБА_1 становить 18 днів; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування відповідачкою кредитними коштами; розмір кредиту становить 3750,00 грн.

При цьому, згідно з п.п.2.3, 2.4 розділу ІІ Умови програми «MoneyBOOM Loyal» Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal» (а.с.8 зворот - 22), вбачається, що строк кредитування та розмір процентної ставки визначається сторонами в Договорі фінансового кредиту.

Таким чином, сторонами було чітко визначено, що строк кредитування відповідачки ОСОБА_1 становить 18 днів, а відсоткова ставка вищевказаного кредиту становить 1,75% за один день користування відповідачкою кредитними коштами.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що загальна сума відсотків, за користування відповідачкою ОСОБА_1 кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування складає 1181,25грн. (3750 х 1,75% х 18).

Таким чином, загальна сума боргу за вищевказаним Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року становить 4931,25 грн. (3750 + 1181,25).

Водночас, враховуючи часткові виплати заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійснені відповідачкою ОСОБА_1 в період часу з 29.12.2020 року по 12.01.2021 року, на загальну суму 2953,22 грн., що вказані позивачем в спрямованому до суду вищезазначеному розрахунку заборгованості відповідачки ОСОБА_1 по вищевказаному Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року (а.с.24), суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості відповідачки за вищевказаним кредитним договором становить 1978,03 грн. (4931,25 2953,22), з яких: 796,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1181,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При цьому, посилання представника позивача на 3-х річний строк дії Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12.12.2020 року, а отже й на те, що відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані позивачем в межах вищевказаного 3-х річного строку, на переконання суду є хибними, виходячи з наступного.

Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

До аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Водночас, щодо розподілу судових витрат між сторонами, в тому числі й щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 02.01.2023 року між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про надання правової допомоги №02-01/2023 (а.с.51 зворот - 52).

Відповідно до спрямованих позивачем до суду заявки на надання юридичної допомоги №1325 від 07.02.2024 року (а.с.55) та витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2023 року (а.с.56) вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» було надано позивачу ТОВ «Коллект Центр» послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 13000,00 грн., які були сплачені позивачем ТОВ «Коллект Центр», що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №413000008 від 09.02.2024 року (а.с.54).

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем ТОВ «Коллект Центр» становить 13000,00 грн.

Крім цього, судом встановлено, що 13.03.2023 року між відповідачкою ОСОБА_1 та адвокатом Бартусевич В.М. був укладений договір про надання правової допомоги (а.с.111).

Відповідно до спрямованих представником відповідача до суду Додаткової угоди №2 до Договору про надання правової допомоги від 16.05.2024 року (а.с.112) та Акту приймання передачі наданих послуг (а.с.112 зворот) вбачається, що адвокатом Барусевич В.М. було надано відповідачці ОСОБА_1 послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 12000,00 грн.

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу, які були понесені відповідачкою ОСОБА_1 становить 12000,00 грн.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача ТОВ «Коллект Центр» були задоволені судом частково, зокрема в розмірі 1978,03 грн., що становить 4,63%.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі й витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, розмір витрат на правничу допомогу, що були понесені позивачем підлягають зменшенню пропорційно задоволеним позовним вимогам та становлять 601,90 грн. (13000 х 4,63%).

Водночас, розмір витрат на правничу допомогу, які були понесені відповідачкою ОСОБА_1 також підлягають зменшенню, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, та становлять враховуючи часткове задоволення позову судом 11449,40 (12000 х 95,37%).

Частиною 10 ст.141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі зазначеного, позивач має компенсувати на користь відповідачки різницю суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10847,50 грн. (11449,40 601,90).

Разом з тим, зазначена сума витрат на думку суду є неспівмірною із складністю справи та обсягом реально наданих послуг адвокатом та не відповідає критерію розумності, про що й зазначає в своїх письмових поясненнях представник позивача.

Так, під час розгляду цивільної справи №753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

З урахуванням вищевикладеного та фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, враховуючи реально надані адвокатом послуги, а також враховуючи вимоги ч.10 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідною та доведеною компенсацію судових витрат на правову допомогу у цій справі, що має здійснити позивач ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідачки ОСОБА_1 в сумі 4847,50 грн. Підстав для стягнення з відповідача ще 6000,00 грн. суд не вбачає.

Крім цього, з відповідачки ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача сплачений останніми при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 140,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12 грудня 2020 року в розмірі 1978,03 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) гривень (три) копійки, з яких: 796,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1181,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) судовий збір у розмірі 140,20 (сто сорок) гривень (двадцять) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4847,50 (чотири тисячі вісімсот сорок сім) гривень (п`ятдесят) копійок, як різницю витрат на професійну правничу допомогу, що понесли сторони.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 19 липня 2024 року.

СУДДЯ: