КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/4053/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Беляєва Станіслава Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року у складі судді Трусової Т.О.,

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року АТ «Сенс Банк» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , від імені та інтересах яких діє їх законний представник ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банком було оформлено право власності на спірну квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_4 . Підставою набуття банком майна у власність стало відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У належній позивачу квартирі зареєстроване місце проживання відповідачів, при цьому малолітні діти були зареєстровані у житловому приміщенні після укладення договору іпотеки.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою про добровільне виселення, проте незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у спірній квартирі, колишній власник продовжує користуватись нею та відмовляється добровільно виселятись, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні його законних прав власника.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_1 та його малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 права користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 . Відмовлено у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_4 . Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Беляєв С.А. в інтересах ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що просив суд першої інстанції зупинити провадження в даній справі до набрання законної сили рішенням суду в справі №753/18799/22 за позовом ОСОБА_4 про оскарження рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» (м. Київ) Сороки В.М. від 18 червня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Сенс Банк». Проте суд відмовив у зупиненні провадження у справі.

Зазначено, що постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року в справі №753/18799/22 позов ОСОБА_4 задоволений, скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» (м. Київ) Сороки В.М. від 18 червня 2019 року про державну реєстрацію за АТ «Сенс Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_2 (номер запису про право власності 32039961).

Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк».

Посилається на те, що відповідно до положень ст. 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом є їхня відсутність за місцем реєстрації. Проте в даній справі відповідачі не були боржниками за договором кредиту та/або іпотеки, проживають за місцем своєї реєстрації.

У судовому засіданні адвокат Беляєв С.А. в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Стовбун О.Й. в інтересах АТ «Сенс Банк» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належно, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення районного суду оскаржується лише в частині задоволених вимог, а тому а решті судом апеляційної інстанції не переглядається.

Зі справи убачається, що 20 квітня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем), правонаступником якого є AT «Сенс Банк», та ОСОБА_4 (іпотекодавцем) було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 26/1-16, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7 т.1).

Згідно з умовами цього договору предмет іпотеки виступає забезпеченням виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_5 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 20 квітня 2007 року № 400/20707-ПІ, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 99 000 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,0% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 квітня 2017 року (а.с. 115-118 т.1).

Відповідно до пункту 4.5.3 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, серед іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення вимог, що випливають з основного зобов`язання, може здійснюватися шляхом надіслання (надання) іпотекодержателем повідомлення про передачу предмета іпотеки (його частини) у власність іпотекодержателя. При цьому право власності на предмет іпотеки (його частину), якщо інше не передбачене законами України, переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателем місцем проживання іпотекодавця (пункт 4.8. іпотечного договору).

У порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження 13 червня 2019 року державним реєстратором Комунального 4 підприємства «Реєстраційне бюро» у місті Києві Сорокою В.М. здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за AT «Альфа-Банк», індексний номер рішення 473967960 від 18 червня 2019 року, номер запису про право власності: 32039961 (а.с. 9-10).

Згідно з даними Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 01 серпня 2019 року у спірній квартирі з 23 лютого 1999 року зареєстроване місце проживання колишнього власника ОСОБА_4 , його онука ОСОБА_1 - з 21 червня 2013 року та малолітніх дітей останнього (правнучок колишнього власника) - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 липня 2013 року, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 04 липня 2015 року (а.с. 8 т.1).

Рекомендованими листами від 23 вересня 2019 року банк направив позичальнику ОСОБА_5 та відповідачам вимогу про добровільне виселення зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою спірного житлового приміщення (а.с. 11-13 т.1).

Відповідачі вимогу щодо добровільного виселення з житла не виконали.

Ухвалюючи рішення районний суд виходив з того, що спірне житло було придбане не за рахунок кредитних коштів, отже, виселення колишнього власника ОСОБА_4 без надання іншого постійного жилого приміщення неможливе.

Також суд вказав, що вимоги про втрату відповідачами права користування спірною квартирою по суті зводяться до виселення.

При цьому ОСОБА_1 та його малолітні дочки вселилися до квартири, яка є предметом іпотеки, після укладення іпотечного договору без дозволу іпотекодержателя всупереч умов іпотечного договору та прямій забороні, що міститься у Законі України "Про іпотеку".

У зв`язку з чим суд позов задовольнив частково й позбавив ОСОБА_1 та його малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 права користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 та відмовив в частині вимог до ОСОБА_4 .

З таким висновком колегія суддів погоджується враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частинах першій, другій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК України).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

У справі, що переглядається встановлено, що АТ "Сенс Банк" є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі на вимогу власника добровільно квартиру не звільняють, чим чинять перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні квартирою, яка була предметом іпотеки.

Малолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звселені в житлове приміщення після укладення договору іпотеки.

АТ "Сенс Банк" не надавав своєї згоди на реєстрацію в предметі застави неповнолітніх осіб.

Реєстрація місця проживання неповнолітньої особи з порушеннями вимог закону та договору іпотеки у квартирі, яка є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи спір у подібних правовідносинах, у постанові від 22.03.2023 у справі № 361/4481/19 вказала:" Разом з тим, і суд першої інстанції, і апеляційний суд встановили, що ОСОБА_1 вселився до житлового будинку, який є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки без дозволу іпотекодержателя.

Згідно з вимогами частини третьої статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Тобто вселення у спірний житловий будинок ОСОБА_1 разом з неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулося всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі№ 898-IV. Реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки неповнолітніх дітей у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

З урахуванням встановлених обставин справи в сукупності із нормами закону, беручи до уваги судову практику Верховного Суду, апеляційний суд приходить до переконання про те, що наявність осіб, зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, без згоди позивача, порушує його права як власника вказаного нерухомого майна.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Беляєва Станіслава Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: