Провадження 2-о/127/520/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2024 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а :

17.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій зазначив, що з 30.10.2001 року до 26.03.2024 року перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , за спільні кошти побудували будинок по АДРЕСА_1 , який є об`єктом права спльно сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу вони продовжили проживати в будинку і на даний час відкрите провадження у справі про його поділ.

16.07.2024 року ОСОБА_2 в черговий раз запропонував варіанти поділу будинку із сплатою грошової компенсації, проте ОСОБА_2 почала застосовувати фізичне і психологічне насильство і вимагала залишити будинок. Вона наносила подряпини, удари в ділянку живота, намагалась збити з ніг і придушити. ОСОБА_2 вживав заходи щодо уникнення фізичного контакту і припинення бійки, а потім викликав поліцію по факту вчинення домашнього насильства. Також була викликана бригада швидкої медичної допомоги у зв`язку з погішенням стану здоров`я і гіпертонічним кризом, але від госпіталізації він відмовився. Відносно ОСОБА_3 складений протокол за ст. 173-2 КУпАП та винесений терміновий заборонний припис.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_1 просив суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно ОСОБА_2 та визначити заходи тимчасового обмеження її прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав і просив її задоволити. Додатково повідомив, що внаслідок психологічного і фізичного впливу з боку ОСОБА_2 16.07.2024 року він звернувся до правоохоронних органів і за медичною допомогою. Ввечері, коли він повернувся додому, ОСОБА_2 сама спровокувала конфлікт, почала сварку, в ході якої наносила удари в живіт, кусала, погрожувала. Неповнолітній син викликав поліцію і після з`ясування обставин протоколи були складені на нього і на ОСОБА_2 , які в даний час судом не розглянуті. Відносно ОСОБА_2 винесений терміновий заборонний припис. Повідомив, що це перший конфлікт, внаслідок якого була викликана поліція, але вважає, що існують ризики повторного насильства з боку ОСОБА_2 , оскільки будинок це єдине житло для них обох і для спільної дитини, на даний час справа про поділ майна перебуває в провадженні суду, ОСОБА_2 погрожувала і надалі застосовувати фізичне насильство, залишала ключ у замку на вхідних дверях, в зв`язку з чим він не міг потрапити до житла. Просив видати обмежувальний припис на строк 6 місяців із покладенням на ОСОБА_2 обов`язків, визначених ним у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 повідомила, що всі звинувачення є безпідставними, до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї вона не притягувалась і фізичного насильства до ОСОБА_1 не застосовувала. Вона всіляко намагається уникати конфліктів, але 16.07.2024 року пізно ввечері ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння прийшов додому, розбудив сина, почав скандал, в ході якого ображав її нецензурною лайкою і сильно вдарив в живіт. Вона відчула сильний біль, була налякана і син зі свого телефону викликав поліцію. В подальшому її стан здоров`я погіршився і поліцейські викликали «швидку». ОСОБА_1 також звернувся за медичною допомогою в зв`язку з підвищенням тиску і написав зустрічну заяву в поліцію про застосування до нього насильства. Поліцейські склали протоколи за насильство в сім`ї на неї і на нього, але справи не розглянуті. Просила врахувати, що будинок є їх єдиним житлом, у кожного є своя кімната, вона ніколи не чинила ОСОБА_1 перешкоди в користуванні майном, навпаки, через аб`юзивну поведінку і провокації з боку ОСОБА_1 старший син пішов з дому. Просила відмовити в задоволенні заяви.

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2024 року шлюб розірваний.

Від шлюбу мають двох дітей, один з них ОСОБА_4 є неповнолітнім.

Сторони разом із неповнолітньою дитиною проживають в будинку АДРЕСА_2 , який набутий ними під час шлюбу.

Сторони в судовому засіданні визнали, що 16.07.2024 року між ними виник конфлікт, внаслідок якого неповнолітній ОСОБА_4 викликав поліцію. Також сторони визнали, що і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до правоохоронних органів із заявами про вчинення насильства в сім`ї, за наслідками розгляду яких на ОСОБА_1 і на ОСОБА_2 складені протоколи за ст. 173-2 КУпАП.

Доказів звернень, копій заяв, протоколів, письмових пояснень тощо сторони не надали.

До матеріалів справи заявник ОСОБА_1 надав терміновий заборонний припис, згідно якого вжиті заходи до кривдника ОСОБА_2 , яка вчинила насильство психологічного і фізичного характеру відносно ОСОБА_1 , у виді заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на строк три доби.

Станом на день розгляду заяви про видачу обмежувального припису постанови суду про визнання винною ОСОБА_2 у вчиненні домашнього насильства немає.

В судовому засіданні також було встановлено, що інших звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів не було, ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї, нанесення тілесних ушкоджень тощо раніше не притягувалась.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб тощо.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»)

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо колишньої дружини ОСОБА_1 обґрунтував заявлені вимоги тим, що остання вчиняє щодо нього психологічне і фізичне насильство (погрози фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень, придушення тощо), проте, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник не надав.

Суд враховує, що в установленому законом порядку вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не встановлена, доказів тілесних ушкоджень ОСОБА_1 немає. Звернення до правоохоронних органів 16.07.2024 року було вперше внаслідок конфлікту між сторонами і вірогідності продовження вчинення подібних дій також немає.

На даний час в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя будинку АДРЕСА_2 , який є єдиним житлом для обох сторін і для їх спільної неповнолітньої дитини. Також в судовому засіданні встановлено, що кожен з членів сім`ї має окрему кімнату і разом користуються приміщеннями спільного користування.

Доказів перешкод в користуванні спільним майном також в матеріалах справи немає.

Таким чином, заявником не було доведено, що він є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_2 і потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Варто зауважити, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 у справі №756/3859/19).

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 немає.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 19.07.2024 року.

Суддя