У Х В А Л А

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 405/6265/23

провадження № 61-7500ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним одностороннього правочину та

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») щодо розірвання договору банківського обслуговування від 22 червня 2023 року; визнати недійсним рішення АТ «А-Банк» щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вказував, що він є клієнтом АТ «А-Банк» та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в банку

від 26 жовтня 2013 року.

22 червня 2023 року відповідач в односторонньому порядку розірвав з ним, як клієнтом банківського обслуговування, ділові відносини.

Про прийняте банком рішення відповідач повідомив листом на електронну пошту, у месенджерах, а також у мобільному застосунку.

30 серпня 2023 року АТ «А-Банк» закрив його рахунки у банку та встановив йому «неприйнятно високий ризик за результатами переоцінки ризику клієнта» на підставі абзацу 3 частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що стало причиною розриву ділових відносин в односторонньому порядку.

АТ «А-Банк» жодними належними та допустимими доказами не довів обґрунтованості підстав прийнятого рішення, а також не надав інформації, яка б підтверджувала існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

19 січня 2024 року рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська в задоволені позову відмовлено.

06 червня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня

2024 року залишено без змін.

23 травня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

06 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із виправленою касаційною скаргою, оформленоювідповідно до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); для надання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій виправленої касаційної скарги; для сплати судового збору.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У червні 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.

Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі

№ 235/5583/16ц, від 04 вересня 2019 року в справі № 761/40546/16-ц,

від 29 квітня 2020 року в справі № 910/3245/19, від 10 грудня 2020 року в справі № 910/507/20, від 20 січня 2022 року в справі № 910/18504/20,

від 28 грудня 2022 року в справі № 757/57487/20, від 08 лютого 2023 року в справі № 757/19084/21-ц, від 14 лютого 2023 року в справі № 753/15983/16-ц, від 28 лютого 2023 року в справі № 910/10855/21, від 09 січня 2024 року в справі № 922/1253/23, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом за пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявник вказує, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Вбачаються підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребування матеріалів справи.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року.

Витребувати з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 405/6265/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним одностороннього правочину.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

А. І. Грушицький

Є. В. Петров