КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
Єдиний унікальний номер справи № 759/2530/15-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В,

секретар - Кролівець О.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» на дії та рішення Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), боржник ОСОБА_1 .

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року скаржник Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва зі скаргою на дії Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

Скаргу обґрунтовував тим, що у провадженні Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №759/2530/15 від 18.01.2015 року Святошинського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк».

Дніпровським РВ ГТУЮ у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 04 жовтня 2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на передано матеріали ВП НОМЕР_1 до Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві, як вказано за місцезнаходженням майна боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 не надходила на адресу ПАТ АБ «Укргазбанк».

В подальшому, 19 січня 2017 року Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з порушенням порядку передачі, яке також не надходило на адресу стягувача - ПАТ АБ «Укргазбанк» .

Скаржник зазначав, що 15 листопада 2023 року на адресу Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було направлено запит на одержання інформації щодо пістав для передачі виконавчого провадження від Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві до Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві.

Після чого Дніпровським РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві надано відповідь на вказаний запит за вих. №09/54659 від 20 листопада 2023 року, згідно якої матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 не містили підтвердження наявності будб-якого майна боржника у Святошинському районі м. Києва, а отже, рішення про передачу виконавчого провадження НОМЕР_1 від Дніпровського до Святошинського ВДС було абсолютно необгрунтованим та, а тому похідне рішення Святошинського ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Посилаючись на викладене просив суд:

1) поновити ПАТ АБ «Укргазбанк» строк на оскарження рішень та дій державних виконавців щодо закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 04.10.2016 року та повернення виконавчого документа стягувачу від 19.01.2017 року.

2) постанову державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві від 04.10.2016 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 визнати протиправною та скасувати.

3) рішення державного виконавця Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві від 19.01.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визнати протиправним та скасувати.

4) зобов`язати Дніпровський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №759/2530/15 від 18.01.2015 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на дії: Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), боржник ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що скарга не містить вказівки на поважні причини неможливості вчинити певні процесуальні дії у визначений законом строк, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення скаржнику строку для подачі скарги на дії державного виконавця та про залишення цієї скарги без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі також зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представники скаржника та боржника взяли участь у судовому засіданні в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Згідно зі ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За правилом ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Приписами ч. 1 ст. 449 ЦПК визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

В свою чергу ч. 2 ст. 449 ЦПК України зазначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Зі змісту скарги не вбачається, коли саме заявник дізнався про порушення вказаних в скарзі своїх прав, оскільки в додатках до скарги не додано відповідних доказів.

Не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Цивільне судочинство, відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

Отже, виходячи з того, що скарга не містить вказівки на існування поважних причин неможливості вчинити певні процесуальні дії у визначений законом строк, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення скаржнику строку для подачі скарги на дії державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги скаржника не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди скаржника із висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: