Справа № 643/4772/24
Провадження № 2/643/2774/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2024 року Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Куліш А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі судових засідань Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив:

До Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

У позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що сімейне життя з самого початку не складалося та було досить напруженим. Спільне життя було вже нестерпним та сторони фактично розійшлися у 2022 році, син - ОСОБА_3 , залишився проживати з позивачем. З початку 2022 року, після фактичного припинення шлюбних відносин сторін, дитина стала проживати разом із батьком у м. Харкові та знаходиться на повному його утриманні. З того моменту і по сьогоднішній час відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку дитини, син знаходиться на повному утриманні батька. Аліменти відповідач не сплачувала та не сплачує і до сьогодні.

Представник позивача- адвокат Заруцький Р.М. подав уточнену позовну заяву, а також заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив слухати справу без його участі та участі позивача. Зважаючи на подання відповідачем заяви про визнання позову, проти розгляду справи без відповідача не заперечував.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась , подала до суду нотаріально засвідчену заяву, у якій визнає обставини, зазначені у позовній заяві, справу просить розглядати без її участі та присутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду подано письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Розгляд справи просили проводити без участі представника Департаменту служб у справах дітей.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею дснх загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини відповідач та позивач по справі є батьками неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне проживання між сторонами не склалось, відповідач залишила дитину на виховання позивачу та проживає окремо.

Відповідно до відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради від 08.05.2024 року № 354/0/567-24 дитиною опікується батько, ОСОБА_1 , займається його вихованням та забезпеченням йому належного догляду, в т.ч. і під час хвороби. Амбулаторні прийоми лікаря дитина відвідує у супроводі батька, рекомендації лікарів батько виконує в повному обсязі. Мати дитини, відповідач, до поліклініки не зверталась, під час амбулаторних прийомів до лікарів не супроводжувала, здоров`ям сина не цікавилась.

Згідно відповіді, наданої Харківським приватним ліцеєм «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ШКОЛА» Харківської області від 01.05.2024 року № 122/01 -27/24, мати дитини ніколи не зверталась до адміністрації школи ні з якими питаннями стосовно шкільного життя сина. Дитина мешкає з батьком, ОСОБА_1 Батько, позивач, підтримує тісний зв`язок з адміністрацією закладу, приділяє значну увагу здоров`ю, освіті та вихованню сина. Він відвідує усі шкільні заходи, цікавиться успішністю та справами дитини, класу та школи.

Згідно заяви ОСОБА_4 , на протязі року на секцію футболу до нього на тренування водить ОСОБА_3 та відвідує змагання лише батько, мати з ними не з`являлась.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , з початку 2022 року до нього регулярно звертається батько, ОСОБА_1 , с приводу того, щоб надавати перукарські послуги сину, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). ОСОБА_6 приводив дитину сам, все завжди сплачував він. Водить сина батько. Мати жодного разу не була з ними разом.

Згідно заяви ОСОБА_7 , яка протягом двох років 2 рази на тиждень займається з дитиною англійською мовою, з батьків дитини з нею спілкувався лише батько, ОСОБА_1 , сплачує він. З матір`ю ОСОБА_7 жодного разу не спілкувалась.

Згідно нотаріально засвідченої заяви свідка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розірвання шлюбу у 2022 році дитина залишилась проживати з Позивачем. З моменту розірвання шлюбу і до сьогодні відповідач (мати дітей) не бере участь у вихованні дитини, не спілкується з сином, не допомагає матеріально.

Згідно нотаріально засвідченої заяви свідка, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитина проживає з Позивачем, син завжди привітний, охайний, вчиться у гарній школі. Позивач утримує дитину самостійно. Мати дитини свідок не бачив з дитиною понад 2 років.

Відповідно до висновку, Департамент служб у справах дітей вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до відповіді Московського районного суду м. Харкова на адвокатський запит Заруцького Р.М., згідно відомостей, що містяться в автоматизованій системі документообігу суду, станом на день надання відповіді, мати малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не зверталася до Московського районного суду м. Харкова з позовними заявами про неправомірні дії батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , стосовно здійснення перепон у спілкуванні матері з дитиною, про усунення перешкод у спілкуванні матері з дитиною, чи визначення порядку участі матері у вихованні дитини.

Усі вищезазначені обставини були також визнані відповідачем та підтверджені нею у нотаріально засвідченій заяві про визнання позову, яка була подана нею до суду.

Відповідач визнає позов та просить його задовольнити, справу просить розглядати без його участі.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Судом також встановлено, що дитина перебуває на повному утримані батька, позивача. Мати, відповідач, участі в утриманні дитини не бере, аліменти не сплачує.

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стосовно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_1 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 164 СК України, ст. ст. 5, 6, 10, 206, 263-265, 280, 286, 287, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Роз`яснити відповідачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що відповідно до ст.169 Сімейного кодексу України вона може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Майстренко О.М.