КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4913/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 757/56603/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Новака Р.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований у реєстрі за №7078, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1 170 468 грн. 80 коп.

17 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення суду на суму 13 650 грн.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначала, що під час ухвалення рішення у справі не було повністю вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме, не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 13 650 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Істамова І.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду таухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу до 4000 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права,

Звертає увагу, що справа з вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню є сталою та достатня для застосування, а тому великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час.

Суд належним чином не вивчив наданий стороною позивача Акт приймання-передачі наданої правової допомоги та не врахував, що адвокатом завищено час вартості роботи на складання позовної заяви 4500 грн. і це при тому, що адвокат є кваліфікованим спеціалістом в області права, справа є нескладною та відноситься до малозначних. Половина сторінок позовної заяви містить копіювання з текстів постанов Верховного Суду, норм законів та підзаконних нормативно-правових актів. Отже, час на підготовку позовної заяви є безмірно завищеним, реально на набирання тексту позову без копіювання текстів постанов Верховного Суду та норм підзаконних акті та її оформлення було б достатньо 2 години.

Оцінюючи співмірність та доведеність стороною позивача витрат на представництво адвокатом його інтересів у суді із часом, витраченим адвокатом на візит до суду й участь у засіданні, в додатковому рішенні суд не навів висновків про обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат, отже, є сумнівним, що суд взагалі досліджував питання доведення обставин фактичної явки представника в судові засідання 24 травня 2021 року, 01 вересня 2021 року, 18 січня 2022 року, 23 листопада 2022 року та фіксацію судом відповідної події - дослідження протоколів судових засідань, фіксацію явки адвоката в довідковому листі, розписках про перенесення/відкладення судових засідань, фактичне проведення судових засідань, а також початок та тривалість судових засідань. Складання заяви щодо розгляду справи без участі позивача та його представника, не є професійною правничою допомогою і не потребує спеціальних знань у галузі права, мають організаційний характер та за своєю природою не можуть бути віднесені до правової допомоги.

Зазначає, що вартість роботи на складання заяви щодо подання доказів про понесені витрати в порядку ч. 8 ст.141 ЦГІК України та складання заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу є фактично одним й тим самим процесом, тому такі витрати є надмірно завищеними. Звертає увагу, що при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом мають бути враховані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20, у постанові від 19.11.2020 року у справі № 734/2313/17.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 , вважаючи додаткове рішення законним та обґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення залишити без змін та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції розмірі 5000 грн.

Вказує, що з метою дотримання принципу диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Однак, відповідач, отримавши вказану заяву, та будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання з її розгляду, в судове засідання не з`явився та своїх заперечень щодо суми витрат до суду першої інстанції не подавав. Таким чином, у суду першої інстанції не виникало правових підстав вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу та заяву було задоволено у повному обсязі на підставі належних та допустимих доказів, поданих представником позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила додаткове рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що визначена адвокатським об`єднанням сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, оскільки позивач не звільняється від сплати витрат на правову допомогу.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до змісту ч.ч. 3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований у реєстрі за №7078, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1 170 468 грн. 80 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання з повідомленням сторін на 24 травня 2021 року.

Згідно з заявою адвоката Микитишин О.М., поданою до суду 24 травня 2021 року, представник позивача підтвердила свою явку в судове засідання та просила здійснювати проведення підготовчого засідання за допомогою звукозаписувальних засобів ( а.с. 51).

Разом з тим, згідно з довідкою секретаря судового засідання, 24 травня 2021 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 01 вересня 2021 року.

01 вересня 2021 року адвокатом Микитишин О.В. було подано до суду заяву аналогічного змісту, з проханням також розглянути заяву про витребування доказів, що була подана до суду 23.08.2021 року.

Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року заяву представника позивача про витребування доказів розглянуто та задоволено, проте згідно з довідкою секретаря судових засідань від 01 вересня 2021 року, фіксація судового засідання не проводилась у зв`язку з неявкою учасників процесу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року, справу було розподілено судді Новаку Р.В., ухвалою якого від 29 вересня 2021 року справу прийнято до свого провадження, зазначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 18 січня 2022 року.

Згідно з довідкою секретаря судових засідань від 18 січня 2022 року, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи.

Разом з тим, згідно з розпискою представника позивача ОСОБА_2 , складеною 18 січня 2022 року о 8-00 год. ( а.с. 109), представник позивача повідомлена про наступне судове засідання на 15 лютого 2023 року.

Згідно з довідками секретаря судових засідань:

- 15 лютого 2022 року - справа знята з розгляду у зв`язку з відпусткою судді.

- 28 квітня 2022 року - сторони в судове засідання не з`явились,

- 10 жовтня 2022 року - справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на навчанні в Національній школі суддів,

- 23 листопада 2022 року - сторони в судове засідання не з`явились.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, а також розписка, складена 23 листопада 2023 року о 12 год. 45 хв. про те, що представник позивача повідомлена про наступне судове засідання на 16 лютого 2023 року. ( а.с. 125, 128).

Ухвалою суду першої інстанції від 23 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання на 16 лютого 2023 року.

16 лютого 2023 року сторони в судове засідання не з`явились, про що також складена довідка секретарем судових засідань, розгляд справи відкладено на 12 квітня 2023 року.

12 квітня 2023 року представником позивача ОСОБА_2 було подано до суду заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а також заяву про те, що після ухвалення рішення до суду буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на правову допомогу ( а.с. 143).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований у реєстрі за №7078, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1 170 468 грн. 80 коп.

17 квітня 2023 року представник позивача подала заяву про компенсацію витрат на правову допомогу та ухвалення додаткового рішення , разом з копіями квитанцій на оплату послуг на надання правової допомоги, копією акту приймання-передачі наданої правової допомоги, копії договору про надання правової допомоги від 09.12.2020 року та додаткової угоди до нього від 31.03.2021 року.

Згідно з накладною АТ «Укрпошта», фіскальним чеком та описом вкладення у лист, надісланий поштовим відправленням Укрпошта-Експрес на адресу АТ КБ «Приватбанк», від 17.04.2023 року, представником позивача надано до суду докази направлення зазначеної заяви з додатками на адресу відповідача ( а.с. 170).

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву про ухвалення додаткового рішення було передано судді Новаку Р.В. 04 травня 2023 року, та призначено до розгляду в судове засідання на 19 травня 2023 року, про що сторонам надіслано судові повістки.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Микитишин О.М. укладено договір про надання правової допомоги від 09 грудня 2020 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі № 757/56603/20.

Відповідно до п.4 Договору від 09 грудня 2020 року, розмір винагороди адвоката встановлюється виходячи із обсягу фактично наданих послуг. Вартість послуг за даним Договором визначається згідно з розцінками на послуги, вказані у додатку, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з актом приймання-передачі наданої правої допомоги від 13 квітня 2023 року адвокат на умовах Договору надав, а клієнт отримав наступну правову допомогу:

- складання тексту позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не відлягає виконанню та оформлення такої позовної заяви з додатками у відповідності до вимог ст. 175-177 ЦНК України для подання до суду становить 4500 грн.;

- складання заяви про забезпечення позову в частині зупинення стягнення за виконавчим документом становить 500 грн.;

- представництво у судовому засіданні з розгляду справи № 757/56603/20-ц, що призначено до розгляду на 24.05.2021 року на 10 годину 45 хвилин (прибуття адвоката до суду для участі у судовому засіданні та очікування на судове засідання в приміщенні суду)- становить 1700 грн.;

- представництво у судовому засіданні з розгляду справи № 757/56603/20-ц, що призначено до розгляду на 01.09.2021 року на 09 годину 15 хвилин (прибуття адвоката до суду для участі у судовому засіданні та очікування на судове засідання в приміщенні суду) становить 1700 грн.;

- представництво у судовому засіданні з розгляду справи № 757/56603/20-4, що призначено до розгляду на 18.01.2022 року на 08 годину 00 хвилин (прибуття адвоката, до суду для участі у судовому засіданні та очікування на судове засідання в приміщенні суду) становить 1700 грн.;

- представництво у судовому засіданні з розгляду справи № 757/56603/20-ц, що призначено до розгляду на 23.11.2022 року на 12 годину 30 хвилин (прибуття адвоката до суду для участі у судовому засіданні та очікування на судове засідання в приміщенні суду) 1700 грн.; складання заяви щодо подання доказів про понесені витрати на правничу (правову) допомогу в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Оплата наданих послуг адвоката Микитишин О.М. на суму 13 650 грн. підтверджується квитанціями № 000-01/2; № 000-02/2, № 000-03/2, № 000-04/2, № 000-05/2, № 000-06/2.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, у розумінні приписів статті 126 ГПК України (ст. 137 ЦПК України) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2023 року представник позивача адвокат Микитишин О.М. звернулась до суду з заявою про компенсацію витрат на правничу (правову) допомогу, яка одночасно була направлена всім учасникам справи засобами поштового зв`язку, зокрема і АТ КБ «Приватбанк», на адресу, яка зазначена у матеріалах справи, що підтверджується накладною Укрпошти № 993, фіскальним чеком та описом вкладення до листа.

Проте, з заявою про зменшення судових витрат на правничу (правову) допомогу представник відповідача до суду першої інстанції не звертався.

Відтак, будучи обізнаним про розгляд справи, представник відповідача не скористався своїм правом подачі заперечень щодо співмірності, недоцільності чи необґрунтованості витрат на правову допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником позивача - ОСОБА_2 , обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 13 650 грн.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що витрати на правничу допомогу, які стягнуто судом першої інстанції, не відповідають критерію їх розумності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, колегія суддів відхиляє, оскільки вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, виходячи із предмету спору, обґрунтованості витрат, пропорційності (співмірності) до предмета спору, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що витрати на послуги адвоката в сумі 13 650 грн. відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені в постановах висновки стосуються питання вирішення судом співмірності витрат на правничу допомогу з урахуванням обставин і складності справи, необхідного фактичного обсягу правової допомоги за наявності відповідного клопотання від учасників справи, яке у цій справі відповідачем не заявлялось.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення, врахував обґрунтованість понесених витрат та їх необхідність, а також їх співмірність та пропорційність до предмета спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, додаткове рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду залишити без змін.

05 січня 2024 року представник позивача подала до апеляційного суду заяву про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції - витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., на підтвердження чого надала копію додаткової угоди від 31.12.2022 року, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 20.10.2023 року, копію додаткової угоди від 31.12.2023 року, копії квитанцій про оплату позивачем послуг за надання правової допомоги від 30.10.2023 року ( на суму 3000 грн.) та від 02.12.2023 року (на суму 2000 грн.), копію акту приймання - передачі наданої правової допомоги від 29 грудня 2023 року.

Згідно з накладною АТ «Укрпошта», фіскальним чеком та описом вкладення у лист, надісланий поштовим відправленням Укрпошта-Експрес на адресу АТ КБ «Приватбанк» від 05 січня 2024 року, представником позивача надано до суду докази направлення зазначеної заяви з додатками на адресу відповідача ( а.с. 232).

Як вбачається з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 29 грудня 2023 року, та доданих квитанцій про оплату наданих послуг на суму 5000 грн., позивачу були надані такі послуги: складання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 757/56603/20 - на суму 3000 грн., представництво інтересів клієнта в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції - 2000 грн.

Під час вирішення цього питання апеляційний суд також керується критеріями, визначеними ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

Враховуючи відсутність заперечення сторони відповідача щодо заявленого розміру витрат позивача на оплату правничої допомоги, виходячи із предмету спору, обґрунтованості витрат, пропорційності (співмірності) до предмета спору, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Істамовою Іриною Володимирівною, - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року - залишити без змін.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розподіл судових витрат - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.