Справа № 752/9480/24
Провадження №: 4-с/752/92/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі

головуючої судді Митрофанової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Костюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

за участю учасників справи:

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_3 ,

представника суб`єкта оскарження - не з`явився,

стягувача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява скарга ОСОБА_1 (далі - заявник), адреса: АДРЕСА_1 на дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Юлії Йосипівни (далі - державний виконавець, суб`єкт оскарження), адреса: 04208, місто Київ, проспект Георгія Гонгадзе, будинок 5Б, стягувач - ОСОБА_2 (далі - стягувач), адреса: АДРЕСА_2 , в якій заявник просить:

- визнати «довідку - розрахунок заборгованості по аліментам, починаючи з 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2022 року» від 05 квітня 2024 року, ВП № НОМЕР_3/11, складену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й., недійсною, а дії головного державного виконавця Савченко Ю.Й. щодо підготовки вказаної довідки-розрахунку - неправомірними;

- зобов`язати державного виконавця повторно обчислити розмір заборгованості із сплати аліментів за період з жовтня 2012 року по жовтень 2022 року і при цьому врахувати надані боржником квитанції про сплату коштів стягувачу на загальну суму 254 679,00 грн, а також ту обставину, що станом на 31 травня 2014 року згідно з відомостями, наданими Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заборгованість по аліментам була відсутня.

В обгрунтування скарги заявник послався на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року у справі № 2-3624/10 шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано, а також стягнуто з нього на користь останньої аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 25% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

28 жовтня 2010 року на підставі вказаного вище рішення суду Голосіївським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист, який у подальшому був пред`явлений до виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (за місцем роботи ОСОБА_1 ) та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.

В подальшому, як вказує заявник, зокрема, 31 травня 2014 року, він звільнився з місця роботи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТА ГІДРОНІКС», заборгованість зі сплати аліментів була відсутня, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 01 квітня 2015 року виконавче провадження № НОМЕР_4 закінчено.

Новим місцем роботи ОСОБА_1 стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінстал», юридичною адресою якого є Святошинський район міста Києва, у зв`язку з чим виконавчий документ було надіслано до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві для подальшого звернення стягнення на заробітну плату заявника.

Проте, як зазначає заявник, виконавчий лист було втрачено, у зв`язку з чим аліменти у примусовому порядку з нього не стягувались.

Водночас, заявник стверджує, що з 31 травня 2014 року він самостійно сплачував аліменти на користь стягувача до 10 жовтня 2022 року, тобто, до досягнення дитиною повноліття. Ніяких інших зобов`язань перед стягувачем заявник не мав.

Крім того, заявник наголошує на тому, що стягувач не вчиняла ніяких дій на відновлення виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів, оскільки отримувала їх.

Однак, у 2023 році, вже після досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів у зв`язку зі вступом дитини на навчання до університету.

Також, як зазначає заявник, у 2023 році ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Після отримання дублікату виконавчого листа, як стверджує заявник, ОСОБА_2 звернулась до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де державним виконавцем 27 березня 2023 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення з заявника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем було запропоновано заявникові самостійно надати докази сплати аліментів спочатку за останні три роки, а потім за весь період стягнення, що і було зроблено останнім.

На підставі поданих документів, державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості по аліментам за останні 10 років, що передували даті відкриття виконавчого провадження, а саме, з жовтня 2012 року по жовтень 2022 року, що відображено у відповідній довідці від 05 квітня 2024 року. Проте, як вказує заявник, у всіх рядках графи «Сплачено» державним виконавцем просталено нулі, з чим заявник не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цією скаргою.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у скарзі, державний виконавець у письмових поясненнях послалась на те, що надані ОСОБА_1 квитанції не містять призначення платежу, як аліменти, що унеможливлює врахування цих квитанцій при обчисленні заборгованості по аліментам.

У додаткових письмових поясненнях представник заявника послався на аналогічні обставини тим, що були викладені заявником у скарзі на дії державного виконавця, у зв`язку з чим просив суд задовольнити вимоги, викладені у скарзі у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення скарги стягувач у письмових поясненнях вказала на те, що надані ОСОБА_1 квитанції не мають юридичної сили, не містять відомостей про призначення платежу, тому не є аліментами, а є добровільною допомогою дитині, у розмірі, який боржник визначив самостійно, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні, а також витребувано від Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3.

03 червня 2024 року на адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3.

В судовому засіданні 09 липня 2024 року заявник та його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у скарзі. Стягувач просила відмовити у задоволенні скарги, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені нею у письмових поясненнях, додатково пояснив, що вона не пам`ятає, чи надходили на її картковий рахунок від ОСОБА_1 грошові кошти 28 січня, 28 лютого та 01 серпня 2022 року на загальну суму 15 500,00 грн. Представник Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, стягувача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 вересня 2022 року № 15156/18.10-22, на виконанні у відділі згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження з 05 листопада 2010 року по 01 квітня 2015 року перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 за вимогами виконавчого листа № 2-3624 від 28 жовтня 2010 року Голосіївського районного суду міста Києва, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25% від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до якого 09 листопада 2010 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

У вказаному листі також зазначено, що 01 квітня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку зі звільненням боржника за місцем роботи 31 травня 2014 року, також вказано, що на момент звільнення боржника, заборгованість по аліментах відсутня.

17 березня 2023 року Голосіївським районним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа № 752/285/23 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, проживаючого в АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 квітня 2010 року і до досягнення повноліття ОСОБА_4 .

На підставі вказаного вище дублікату виконавчого листа та заяви ОСОБА_2 від 24 березня 2023 року, головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й. 27 березня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

07 квітня 2023 року ОСОБА_1 державному виконавцю подано копії наступних квитанції про перерахування на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів:

- квитанція № 1DTM10861 від 25 січня 2019 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CSV60292 від 27 лютого 2019 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1DTM64695 від 22 березня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1EAU98659 від 25 квітня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1RAU93915 від 23 травня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1EAU22877 від 21 червня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 0PYZ41384 від 10 липня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK80557 від 28 серпня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK17682 від 16 вересня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK18920 від 09 жовтня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1DTM23573 від 21 листопада 2019 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK18920 від 21 грудня 2019 року у розмірі 3 000,00 грн

- квитанція № 1ENK18106 від 21 січня 2021 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 2273-3626-9429-0151 від 23 березня 2021 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 2240-4191-1810-0151 від 18 лютого 2021 року у розмірі 3 019,00 грн;

- квитанція № 2276-4263-2437-0736 від 26 березня 2021 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 2301-6380-7704-0373 від 20 квітня 2021 року у розмірі 3 019,00 грн;

- квитанція № 2337-3671-2344-0029 від 26 травня 2021 року у розмірі 3 069,00 грн;

- квитанція № 2358-7396-2654-0885 від 16 червня 2021 року у розмірі 3 065,00 грн;

- квитанція № 2393-7115-6693-0490 від 21 липня 2021 року у розмірі 3 019,80 грн;

- квитанція № 2429-7163-2249-0210 від 26 серпня 2021 року у розмірі 3 019,82 грн;

- квитанція № 2456-3752-0415-0703 від 22 вересня 2021 року у розмірі 3 019,00 грн;

- квитанція № 2525-4926-8427-0547 від 30 листопада 2021 року у розмірі 3 019,80 грн;

- квитанція № 2554-4346-9025-0250 від 29 грудня 2021 року у розмірі 3 067,57 грн;

- квитанція № 1ENK63678 від 16 січня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK82475 від 13 лютого 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1FD619793 від 18 березня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 0J6728298 від 17 квітня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1FD685076 від 26 травня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1FD675727 від 10 червня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK5935 від 23 липня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK31330 від 19 серпня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK32308 від 24 квітня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK78961 від 20 жовтня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1ENK19430 від 23 листопада 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 1BOB96307 від 17 грудня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція АТ «Укрсиббанк» № 87372072 від 28 січня 2022 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція АТ «Укрсиббанк» № 91015602 від 28 лютого 2022 року у розмірі 3 500,00 грн;

- квитанція АТ «Укрсиббанк» № 106223731 від 01 серпня 2022 року у розмірі 9 000,00 грн.

Крім того, 08 березня 2024 року ОСОБА_1 державному виконавцю подано наступні квитанції про перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів:

- квитанція № 13164 від 05 вересня 2014 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 30 від 03 жовтня 2014 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 49 від 13 листопада 2014 року у розмірі 2 000,00 грн;

- квитанція № 14 від 19 грудня 2014 року у розмірі 2 000,00 грн;

- квитанція № 32 від 15 січня 2015 року у розмірі 2 000,00 грн;

- квитанція № 25 від 12 лютого 2015 року у розмірі 2 700,00 грн;

- квитанція № 14 від 18 березня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 16 від 17 квітня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 33 від 18 травня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 5 від 08 червня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 37 від 20 липня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 49 від 11 серпня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 16 від 04 вересня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 2 від 21 жовтня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 39 від 17 листопада 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 51 від 15 грудня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1AGB77006 від 20 січня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 19HP68420 від 12 лютого 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1BOA15859 від 16 березня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 146346066 від 20 квітня 2014 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 143С63917 від 18 травня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1AGB76293 від 22 червня 2016 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 19HR97470 від 20 липня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 183097109 від 26 серпня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 86 від 01 серпня 2016 року у розмірі 1 100,00 грн;

- квитанція № 82 від 15 вересня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1BJH55396 від 20 жовтня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 17ZG13492 від 22 листопада 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1DMN12181 від 22 грудня 2016 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 17ZG34251 від 25 січня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1DMN43972 від 23 лютого 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 17ZG34251 від 25 січня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1BMN43872 від 23 лютого 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1BMN3232 від 27 березня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1BMN47900 від 07 квітня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1ВОВ57019 від 22 травня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 17ZG63215 від 19 червня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 0КРО7341 від 11 липня 2017 року у розмірі 4 000,00 грн;

- квитанція № 1BXW89449 від 15 серпня 2017 року у розмірі 3 000,00 грн;

- квитанція № 166R19259 від 19 вересня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 10D310043 від 27 жовтня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 17ZG8161 від 24 листопада 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CD358773 від 20 грудня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CD329304 від 22 січня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CSV4076 від 28 лютого 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CSV97298 від 16 березня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CDT63271 від 25 квітня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1AK158879 від 16 травня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1CDT89538 від 19 червня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 0PYZ36334 від 17 липня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1C2F37226 від 21 серпня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 0PYZ45570 від 26 вересня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1DMS64731 від 24 жовтня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1DMS73609 від 22 листопада 2018 року у розмірі 2 500,00 грн;

- квитанція № 1DMS95439 від 20 грудня 2018 року у розмірі 2 500,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й. від 11 квітня 2024 року накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 202 673,77 грн.

Відповідно до довідки - розрахунку № ВП № НОМЕР_3/11 від 05 квітня 2024 року загальна сума заборгованості по сплаті аліментів за період з 10 жовтня 2012 року 10 жовтня 2022 року становить 202 673,77 грн.

Заявник з вказаною довідкою - розрахунком не погоджується, вважає її протиправною та недійсною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цією скаргою.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

На підставі статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно частини третьої статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Наведене в сукупності свідчить, що законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

В даному випадку, ОСОБА_1 на обґрунтування доводів своєї скарги посилається на безпідставне неврахування державним виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківську картку стягувача ОСОБА_2 .. Заявник звертав увагу суду на те, що грошові перекази здійснені без позначки «аліменти», проте з метою виконання обов`язку з утримання дитини.

Суд погоджується з такою позицією заявника, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано стягувачем, що після звільнення ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТА ГІДРОНІКС» 31 травня 2014 року та закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 не зверталась ані до органів державної виконавчої служби з метою з`ясування місця знаходження виконавчого листа, ані до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про видачу його дублікату, лише 17 березня 2023 року, тобто, майже через 9 років після закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 та після досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_2 отримала дублікат виконавчого листа, який пред`явила до примусового виконання.

Наведені обставини дозволяють зробити, що ОСОБА_2 все ж таки отримувала стабільно та регулярно впродовж майже 9 років аліменти на утримання неповнолітньої дитини від ОСОБА_1 , у зв`язку з чим і не зверталась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та в подальшому до органів державної виконавчої служби - для його примусового виконання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що хоча ОСОБА_1 у здійснених грошових переказах і не зазначав відомості про таке призначення платежу як «аліменти», проте незазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини.

Окремо суд вважає за необхідне наголосити й на тому, що непослідовність процесуальної поведінки стягувача, зокрема, звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини лише через 9 років після закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 та після досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а також твердження, що впродовж цих років ОСОБА_1 не сплачував аліменти, а лише перераховував кошти на додаткові витрати, викликає сумніви у суду щодо правдивості таких тверджень стягувача, а тому, на переконання суду, такі твердження стягувача та відсутність жодних активних процесуальних дій щодо стягнення аліментів в примусовому порядку з боржника, доводять, що кошти, сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , є саме аліментами на дитину.

Варто також звернути увагу й на те, що у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю. Також Верховний Суд врахував суперечливу процесуальну позицію стягувача щодо спірних коштів, яка у скарзі на дії державного виконавця посилалася на те, що не отримувала зазначених коштів, в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції стверджувала, що кошти, які перераховував їй боржник, є платою за користування майном (побутовою технікою, меблями тощо), а у відзиві на касаційну скаргу звертала увагу, що із виписки за картковим рахунком неможливо встановити особу, яка перерахувала їй ці кошти.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд погоджується з позицією заявника, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати ним на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості за аліментами. Доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи немає, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника. Додатково потрібно врахувати, що позиція стягувача щодо природи спірних коштів є суперечливою, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , є саме аліментами на дитину.

Водночас, щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання «довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, починаючи з 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2022 року» від 05 квітня 2024 року, ВП № НОМЕР_3/11, складену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й. недійсною, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки сама по собі вказана довідка не порушує прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 , а незгода з відомостями, що містяться в ній, не може слугувати підставою для визнання її недійсною.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 261, 263, 264, 265, 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Юлії Йосипівни щодо нарахування заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 згідно виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва № 752/285/23 від 17 березня 2023 року, які нараховані згідно довідки розрахунку ВП № НОМЕР_3 від 05 квітня 2024 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Юлію Йосипівну провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , згідно виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва № 752/285/23 від 17 березня 2023 року , починаючи з 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2022 року, з урахуванням квитанцій про перерахування коштів ОСОБА_2 , наданих ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 березня 2024 року за вх. № 6401 та 07 квітня 2024 року за вх. № 8483 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Заявник - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суб`єкт оскарження - Головний державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Юлія Йосипівна, адреса: 04208, місто Київ, проспект Гонгадзе, будинок 5б, .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А.О. Митрофанова