ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6883/24 Справа № 185/677/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Деркач Н.М.,Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Онлайн фінанс на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Онлайн фінанс, треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ ФК Онлайн фінанс, треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. здійснюється виконавче провадження №64387451 з примусового виконання виконавчого напису №53085, вчиненого 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., згідно якого стягнуто з боржника - ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ ФК Онлайн фінанс заборгованість у розмірі 26 009 грн 80 коп. Позивач посилається на порушення нотаріусом та відповідачем вимог законодавства, а саме відсутність документів, за якими стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку. Позивач зазначає, що про вчинення виконавчого напису він дізнався після того, як виконавчий напис було звернено до стягнення і його банківські рахунки були заблоковані. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53085, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. щодо звернення стягнення на предмет заборгованості за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року включно, суми у розмірі 26009 грн. 80 коп. на користь ТОВ ФК Онлайн фінанс, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 6900 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №53085, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., згідно якого стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ ФК Онлайн фінанс заборгованість у розмірі 26 009 грн 80 коп. Стягнуто з ТОВ ФК Онлайн фінанс на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп, на професійну правничу допомогу у розмірі 6900 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК Онлайн фінанс просить рішення суду від 29 квітня 2024 року скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Балацький Д.П. просить рішення суду від 29 квітня 2024 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 8400 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 274 ЦПК України, розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи приписи ст. ст. 19, 274 ЦПК України, беручи до уваги предмет спору, категорію справи та її складність, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, можливий обсяг і характер доказів у справі, з метою забезпечення принципів змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності у цивільному судочинстві, колегія суддів вважає, що зазначену справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53085, вчиненого 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. щодо звернення стягнення на предмет заборгованості за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року включно, суми у розмірі 26009 грн. 80 коп. на користь ТОВ ФК Онлайн фінанс, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 6900 грн., посилаючись на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. здійснюється виконавче провадження №64387451 з примусового виконання виконавчого напису №53085, вчиненого 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., згідно якого стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ ФК Онлайн фінанс заборгованість у розмірі 26 009 грн 80 коп. Позивач посилається на порушення нотаріусом та відповідачем вимог законодавства, а саме відсутність документів, за якими стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку. Позивач зазначає, що про вчинення виконавчого напису він дізнався після того, як виконавчий напис було звернено до стягнення і його банківські рахунки були заблоковані.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, у порушення норм процесуального права, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, однак, зважаючи на характер правовідносин, що виникли між сторонами, справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII Про нотаріат, нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом Про нотаріат та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону Про нотаріат).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 .

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону Про нотаріат). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону Про нотаріат та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону Про нотаріат передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У справі встановлено, 01 січня 2020 року між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №278637163, відповідно до умов якого ТОВ Манівео швидка фінансова допомога надали, а ОСОБА_1 отримав кредит без конкретної споживчої мети на суму 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Строк дії договору з моменту його укладення 20 днів (а.с.21, 22).

01 квітня 2020 року право вимоги за кредитним договором №278637163 від 01 січня 2020 року було відступлено ТОВ Таліон Плюс відповідно до договору факторингу №28/1118-01.

05 серпня 2020 року між ТОВ Таліон Плюс та ТОВ ФК Онлайн фінанс було укладено договір факторингу №05/0820-01/, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №278637163 від 01 січня 2020 року відступлено ТОВ ФК Онлайн фінанс (а.с.23-25).

28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчиненого виконавчий напис №53085 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ ФК Онлайн фінанс заборгованість за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року включно у розмірі 26 009 грн 80 коп., яка складається із: 24809 грн. 80 коп. - строкова заборгованість, 7701 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13192 грн. 84 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 3915 грн. 96 коп. - строкова заборгованість за відсотками, 1200 грн. за вчинення виконавчого напису. Загальна сума до стягнення 26 009 грн 80 коп. (а.с.35).

05 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64387451 з примусового виконання виконавчого напису №53085 від 28 вересня 2020 року (а.с.34).

Із Інформації про виконавче провадження №64387451 вбачається, 03 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.31-33).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53085, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., посилаючись на відсутність безспірності заборгованості (а.с.2-9).

Встановлено, та з матеріалів справи вбачається, належних доказів, які б підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором №278637163 від 01 січня 2020 року ОСОБА_1 приватному нотаріусу стягувачем надано не було.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження безспірності заборгованості за кредитним договором, а також встановлено, що кредитний договір №278637163 від 01 січня 2020 року, який став підставою для видачі оскарженого виконавчого напису, не був нотаріально посвідченим( а.с.21, 22).

Зазначені обставини виключали можливість вчинення виконавчого напису щодо даного договору нотаріусом станом на 05 вересня 2020 року (час вчинення оскарженого виконавчого напису).

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15 квітня 2020 у справі №158/2157/17.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем належних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Встановлено, правова допомога позивачеві ОСОБА_1 надавалася адвокатом Балацьким Д.П. на підставі договору про надання правничої допомоги та представництва інтересів від 06 листопада 2023 року (а.с.12, 13).

Відповідно до п.4.1 договору отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару.

Пунктом 4.2 договору передбачено, при визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення, ступінь складності правових питань, що стосуються доручення, вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання, необхідність виїзду у відрядження, важливість доручення з точки зору інтересів клієнта, особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення, характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.

Згідно з п.4.3 договору за надання правничої допомоги, відповідно до цього договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі. Розмір гонорару адвоката визначається додатковими угодами до цього договору.

Відповідно до Акту наданих послуг по договору про надання правничої допомоги від 06 листопада 2023 року адвокатом надані наступні послуги:

- 06 листопада 2023 року консультація, правовий аналіз, складання договору про надання правової допомоги та представництво інтересів вартістю 1000 грн.;

- 07 листопада 2023 року - отримання матеріалів виконавчого провадження та ознайомлення з ними - вартістю 700 грн.;

- 07 листопада 2023 року складання адвокатського запиту, підготовка додатків, направлення до ТОВ ФК Онлайн фінанс, отримання відповіді вартістю 1000 грн.;

- 12 січня 2024 року - складання адвокатського запиту, підготовка додатків, направлення до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу вартістю 700 грн.;

- складання позовної заяви, оформлення додатків та направлення до суду вартістю 3500 грн. Загальна сума витрат на правову допомогу 6900 грн. (а.с.42).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідач ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс заперечували проти стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.84-87).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Онлайн фінанс - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Онлайн фінанс, треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню скасувати.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53085, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення заборгованості за кредитним договором №278637163 від 01 січня 2020 року за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року включно у розмірі 26009 грн. 80 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Онлайн фінанс.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Онлайн фінанс () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Н.М.Деркач

О.В.Свистунова