Провадження №2/522/1359/24
УХВАЛА

11 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача адвоката Шуляка Руслана Валерійовича про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та питання про прийняття уточненої позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Засідання по справі призначено на 11 липня 2024 року.

04 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якій позивачка просила прийняти до розгляду уточнену позовну заяву, визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя: - автомобіль HONDA CR-V, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1 ; - автомобіль Volkswagen Polo, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 ; - автомобіль Volkswagen Jetta; - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити у власність ОСОБА_3 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen Jetta; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частки ринкової вартості автомобіля Volkswagen Jetta; виділити ОСОБА_4 автомобіль HONDA CR-V, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1 ; - автомобіль Volkswagen Polo, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_2 ; здійснити розподіл судових витрат.

24 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Шуляка Руслана Валерійовича про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у якому заявник просить здійснити перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання, призначене на 11 липня 2024 року з`явився представник позивача та відповідач. Представник позивача підтримав прийняття до розгляду уточненої позовної заяви та задоволення клопотання про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач заперечував проти прийняття уточненої позовної заяви та задоволення клопотання про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо клопотання про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цивільним процесуальним Кодексом України, у порядку, зокрема: позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

У позовній заяві позивач посилається на те, що оскільки, ціна позову перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду саме у порядку загального позовного провадження.

Проте, суд звертає увагу представника позивача на те, що відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

З зазначеної норми вбачається, що справи про поділ майна подружжя можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження на розсуд суду, не залежно від ціни позову.

Згідно Постанови КЦС ВС від 17.08.2023 у справі № 755/16657/19 при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

КЦС ВС вказав, що суд першої інстанції дотримався наведених норм процесуального права, оскільки в ухвалі про відкриття провадження зробив висновок про те, що при вирішенні питання про визначення порядку розгляду справи суддею враховано предмет позову, який не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України), враховано характер справи та належність справи до категорії незначної складності, тому дану справу відніс до категорії малозначних справ, яку за правилами статей 19, 274, 279 ЦПК України доцільно розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін, роз`яснивши учасникам судового розгляду їх процесуальні права, відповідно до статті 274 ЦПК України. Отже, суд першої інстанції правильно врахував, що зазначений спір не входить до переліку спорів, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 705/1279/18, від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20.

Чинне законодавство не передбачає обов`язку здійснювати розгляд зазначеної категорії справ в порядку загального позовного провадження, а тому, питання про порядок розгляду справи вирішується на розсуд суду під час відкриття провадження у справі.

У заяві заявник також вказує на те, що відмова у переході з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження може унеможливити доступ позивача ОСОБА_1 до правосуддя для повного захисту своїх прав, свобод та інтересів.

У ч.1 ст.43 ЦПК України вказано, що учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

В той же час, зі змісту п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України випливає, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У ч.ч.1-5 ст. 83 ЦПК України вказано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на думку суду ніяк не впливає на своєчасний, всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи та встановлення усіх обставин справи та на можливість реалізації права, свобод та законних інтересів усіх учасників справи.

Згідно ч.7 ст.279 ЦПК України вказано, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження із повідомленням сторін.

Також, матеріали справи містять відзив, який надійшов до суду 03 листопада 2021 року, та додатками до якого є поштові документи, що підтверджують надсилання копії відзиву позивачу та представнику, а тому, у суду немає підстав вважати, що відзив на позовну заяву позивачем та його представником позивача не отримувався.

Враховуючи те, що клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження подано поза межами строку, встановленого ЦПК України, а будь-яких заяв або клопотань про поновлення такого строку не надходило, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Шуляка Руслана Валерійовича про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження без задоволення.

Щодо прийняття уточненої позовної заяви суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина третя статті 49 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зазначено, що «зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо повернення заяви про зміну предмета позову і вважає, що позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. У цьому випадку суди не врахували вимоги статті 189 ЦПК України, за якими одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті».

З огляду на викладене позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

ВС неодноразово наголошував на тому, що лише до закінчення підготовчого засідання по справі, або до початку першого засідання по справі, якщо розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, позивачі можуть збільшити або зменшити позовні вимоги, змінити предмет або підставу позову.

Право на вчинення такої процесуальної дії як звернення до суду із уточненою позовною заяви втрачається з моменту початку першого засідання по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, перше судове засідання по справі було розпочато 11 жовтня 2021 року, тобто, строк, відведений для подання уточненої позовної заяви вичерпано.

У постанові КЦС ВС від 10.01.2024 у справі № 760/8817/21 вказано, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Верховний Суд наголошує, що цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).

В тому же час, позивачка звернулася до суду із первинним позовом 16 серпня 2021 року, тоді як звернулася до суду із уточненою позовною заявою лише 04 червня 2024 року.

Також, матеріали справи свідчать про пасивну участь позивача у розгляді справи. Зокрема, позивач був відсутній у судових засіданнях по справі, призначених на: 02.03.2022, 18.04.2022, 16.08.2022 року, 13.02.2023 року, 04.04.2023 року, 16.05.2023 року, 29.06.2023 року, 08.11.2023 року, 06.02.2024, 19.03.2024 року, 24.04.2024 року.

Також, представник позивача неодноразово звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, а саме: 13.02.2023, 29.06.2023, 07.11.2023, 12.12.2023, 18.03.2024 року.

18 серпня 2022 року на адресу позивача направлявся лист, у якому позивачку повідомлено про те, що її явку у наступне судове засідання визнано обов`язковою. Явку позивача у наступне судове засідання також було визнано ухвалою від 16 травня 2023 року, проте, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, позивачка у судове засідання по справі не з`явилася.

Тому, беручи до уваги те, що позивач пропустив строк для звернення до суду із уточненою позовною заявою та те, що підстави для поновлення строку для звернення до суду із уточненою позовною заявою відсутні, враховуючи той факт, що дії позивача можуть свідчити про затягування розгляду справи, що порушує принцип швидкого та ефективного вирішення справи по суті, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті уточнено позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, 43, 83, 247, 277 ЦПК України, суд-,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача адвоката Шуляка Руслана Валерійовича про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишити без задоволення.

У прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвала підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду в частині відмови у прийнятті уточненої позовної заяви.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу у цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, прийняте за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 18 липня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.