Провадження №: 6/755/897/24
У Х В А Л А

про повернення заяви про визнання виконавчого документа таким,

що не підлягає виконанню

"09" липня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мойсей Іван Михайлович, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 21.06.2024 надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мойсей Іван Михайлович, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, яка 24.06.2024 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

05.07.2024 у провадження головуючого судді було передано матеріали цивільної справи № 755/25532/14 за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У поданій заяві заявник просить суд: виконавчий лист № 755/25532/14-ц, виданий Днiпровським районним судом м. Києва 03 листопада 2014 року на виконання рiшення Постiйно дiючого Третейського суду при Acoцiaцii українських банкiв вiд 20 травня 2014 року по справi за позовом Публiчного акцiонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостi за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованiсть в розмiрi 332 965,11 грн., а також витрати пов`язанi з розглядом справи в третейському судi в сумi 3 729,65 грн. та 243,60 грн. судового збору визнати таким, що не пiдлягає виконанню.

В обґрунтування заяви, заявник зазначає, що 20.05.2014 Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, у складі третейського судді Ярошовця В.М., у справі № 744/14, було ухвалено рішення про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту у сумі 332965,11 грн. На підставі даного рішення суду, 16.10.2014 Дніпровським районним судом міста Києва, по справі № 755/25532/14-ц було винесено ухвалу про видачу виконавчого листа у вказаній справі та передачі його стягувачу. 14.08.2015 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н.М., було відкрито виконавче провадження на підставі заяви та виконавчого листа від стягувача та накладено арешт на все його майно. 26.12.2016 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н.М., винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, на підставі п. 7, ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження». Ця подія поновила строк для пред`явлення виконавчого документу на три роки, а саме до 26.12.2019. 29.05.2018 приватним виконавцем Чижиком Андрієм Павловичем було розглянуто звернення стягувача про відкриття виконавчого провадження та стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, саме відповідно до п.2 ч.4 ст.4. Ця подія не перервала та не поновила строк для пред`явлення виконавчого документу, згідно правового висновку Верховного суду по справі № 922/5723/14 від 28.01.2021. 27.10.2020 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко Арсен Мохаммед, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 27.10.2020, поза межами строку пред`явлення виконавчого листа, так як строк для пред`явлення виконавчого документу закінчився саме 26.12.2019, через три роки після повернення Обухівською ДВС згідно ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 01.09.2021 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко Арсен Мохаммед, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 від 27.10.2020. 05.10.2023, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем, було винесено незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 05.10.2023, так як строк для пред`явлення виконавчого документу закінчився саме 26.12.2019, через три роки після повернення Обухівською ДВС згідно ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, виконавчий лист був повернутий Обухівською ДВС згідно п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - 26.12.2016 року та строк пред`явлення був таким чином поновлений на три роки до 26.12.2019. 29.05.2018 строк не переривався та не поновлювався, так як приватний виконавець Чижик А.П. відмовив згідно п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а не згідно ст. 37, в якій чітко вказано посилання на ст.12. Далі, так як строк не переривався після повернення 26.12.2016, то 26.12.2019 виконавчий лист втратив свою силу, тобто строк на його пред`явлення закінчився, і таким чином 05.10.2023 пред`явлення даного виконавчого документу приватному виконавцю Мойсею І.М. відбулося після закінчення строків на його пред`явлення. Приватним виконавцем Бурко А.М., по оскаржуваному виконавчому листу №755/25532/14-ц, виданому Дніпровським районним судом м. Києва 03.11.2014, 01.09.2021 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На даний час, а саме станом на 16.10.2023, дана постанова чинна, стягувачем не оскаржувалась. Вважає виконавче провадження закінченим, відтак звертається до суду із вимогою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230).

Суд, перевіряючи дотримання заявником цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, встановив наступне.

У провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебувала справа № 755/25532/14-ц за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою суду від 03.08.2021 задоволено та визнано виконавчий лист № 755/25532/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 03 листопада 2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 332 965,11 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 3 729,65 грн. та 243,60 грн. судового збору, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у межах цивільної справи № 755/25532/14-ц апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено та ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03.08.2021 скасовано та прийняти нову постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала справа № 755/16161/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда, стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», у задоволенні якої ухвалою суду від 20.11.2020 відмовлено. Предметом розгляду скарги були вимоги заявника, зокрема, але не виключено, про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 27.10.2020 відкритого на підставі виконавчого листа виданого у справі № 755/25532/14-ц. Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 винесена з дотриманням вимог ст. 26, п. 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 у справі № 755/16161/20, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 01.02.2021, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 01.02.2021 залишено без змін.

Також судом встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 755/15996/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Мойсей Іван Михайлович, Акціонерне товариство «Сенс Банк», на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, у задоволенні якої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2023 відмовлено. Предметом розгляду скарги були вимоги заявника, зокрема, але не виключено, про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича (м. Ірпінь) про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 05.10.2023, відкритого на підставі виконавчого листа виданого у справі № 755/25532/14-ц. Судом встановлено, що стягувачем, у розрізі спірних правовідносин, не було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При цьому суддя вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що доводи викладені у даній заяві ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є тотожними з доводами викладеними у скарзі в межах розгляду справи № 755/15996/23.

Постановою Київського апеляційного суду у справі № 755/15996/23 від 27.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2023 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2023 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/15996/23 від 19.06.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17.11.2023 та постанову Київського апеляційного суду від 27.05.2024 в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, стягувач акціонерне товариство «Сенс Банк».

З аналізу судових рішень, що викладені вище убачається, що предметом розгляду були вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та щодо строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, які обґрунтовувались тотожними доводами, що викладеній у даній заяві, яким судами у наведених судових рішеннях була надана відповідна правова оцінка.

Згідно ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 766/8646/18 (провадження № 61-2838св21).

Відтак, надання оцінки доводам, щодо яких ухвалені відповідні судові рішення, які набрали законної сили, суперечить правовій властивості законної сили судового рішення, а факти встановлені судами в межах інших судових проваджень є преюдиційними для розгляду заяв щодо тотожного предмета доказування.

За наведених судом обставин, ураховуючи встановлені відомості за даними, підстави та предмет вимог цієї заяви, суддя доходить до висновку, що вимоги, зміст та обґрунтування заяви, а також докази, що додані до неї, є абсолютно тотожними тим, що вже були предметом розгляду Дніпровського районного суду м. Києва, які переглянуті в апеляційному та касаційному порядках, у розрізі окреслених в заяві правовідносин, щодо яких судами були ухвалені відповідні судові рішення. Поряд з цим, останній не повідомив суд про наявність будь-яких судових рішень у розрізі наведених до суду обставин, що свідчить про навмисне введення заявником суду в оману щодо наявності судових рішень за результатами розгляду заяв та скарг з аналогічними доводами, направлене на зловживання процесуальними правами та ухвалення судом за результатами поданої заяви незаконного рішення на свою користь, за відсутності усіх відомостей про обставини у справі. Також, наведене свідчить про те, що заявник намагається повторно переглянути обставини щодо строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, які встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, що також свідчить про зловживання заявником процесуальними правами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

За вимог п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Виходячи з вищенаведеного, доходжу висновку, що подаючи заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню до Дніпровського районного суду м. Києва, за відсутності нових обставин та фактів, не подавши нових доказів, не навівши до суду усі фактичні обставини спірних правовідносин у розрізі спору, заявник допустив введення суду в оману щодо фактичних обставин у справі, чим допустив зловживання процесуальними правами, що зумовлює повернення заяви ОСОБА_1 , відповідач - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 12 44, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , відповідач - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: