Справа № 482/989/15-ц
Номер провадження 2-др/482/1/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

22 липня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнко С.А., за участю секретаря Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. про ухвалення додаткового рішення по справі № 482/989/15-ц

В С Т А Н О В И В :

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, які товариство понесло у зв`язку із розглядом цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

У заяві про ухвалення додаткового рішення вказано, що розмір витрат на правничу допомогу, про стягнення яких з ОСОБА_1 просить представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» становить 4500 грн., які складаються з: витрат на ознайомлення з матеріалами справи (1 година) 500грн., складання скарги (2 години) 3000 грн.

22 липня 2024 року представником ОСОБА_1 подано заперечення щодо розміру судових витрат про стягнення яких просив представник позивача.

У своїх запереченнях представник відповідача вказувала, що розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим і не не співмірним із складністю справи, не надано документи, що свідчать про оплату витрат на правничу допомогу, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Посилаючись на вищевикладене просила у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Відповідно до ч.3,4 ст. 270 ЦПК України , суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд ухвалив розглянути клопотання без виклику сторін у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області 24 квітня 2024 року (повний текст якої було виготовлено 02.05.2024 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 , адвокатом Камінською Мариною Ігорівною на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича, у задоволенні скарги відмовлено повністю.

У запереченнях на скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» вказував, що орієнтовний розмір судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) які очікує понести товариство складає 5000 грн., а також вказував, що докази витрат на правову допомогу будуть надані позивача у строк встановлений ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Так, рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. Ухвалюючи рішення, суд повинен враховувати первісні вимоги, а також усі уточнення (доповнення або зміни) до них, які заявлялися в судовому засіданні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд, розлядаючи питання про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) виходить із наступного.

У запереченнях на скаргу представник товариства вказував, що орієнтовний розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 5000 грн., у заяві про ухвалення додаткового рішення - 4500 грн., які складаються з: витрат на ознайомлення з матеріалами справи: за наданим клієнтом пакетом документів (1 година) 500грн., складання скарги (2 години) 3000 грн.

Згідно Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та адвокатським бюро «Юлії Чміль» визначено типи правової допомоги та їх вартість у погодинному вимірі. Згідно вказаного додатку вартість ознайомлення з матеріалами справи: за наданим клієнтом пакетом документів - 1500 грн.; складання претензій, заяв, скарг, клопотань, пояснень 1500 грн.

Згідно акту від 26.04.2024 року про надання правничої допомоги за договором №02/01-24 від 02.01.2024 року, вартість наданих послуг становить 4500 грн., які складаються з: витрат на ознайомлення з матеріалами справи (1 година) 1500грн., складання скарги (2 години) 3000 грн.

Доказів сплати вказаних коштів ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь адвокатського бюро «Юлії Чміль» до суду не надано.

Разом з тим доказів оплати вищевказаного послуг до суду не надано, як не надано і жодних інших доказів дійсності, необхідності, розумності та співмірності витрат на правову допомогу про стягнення яких просить представник товариства.

Таким чином представником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не доведено відповідність зазначеного гонорару адвоката, критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності, пропорційності та співмірності враховуючи складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг та інше.

10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Суд також враховує позицію Верховного Суду викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на те, що представником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не надано до суду жодних доказів що свідчать про оплату гонорару, не доведено дійсність, обґрунтованість та пропорційність таких витрат на правову допомогу, однак з матеріалів справи видно, що представником товариства було надано позивачу реальну правову допомогу, проведено роботу пов`язану зі складенням пояснень по суті скарги та заперечення, суд приходить до висновку що заява про компенсацію судових витрат підлягає задоволенню частково на суму 3000 грн.

На думку суду така сума витрат на правову допомогу, є розумною і співмірною зі складністю справи яка розглядалася.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) адреса АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , адреса 49501, м Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2 офіс 205, 3000 (три тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні іншої частини судових витрат на правничу допомогу - відмовити

Ухвала набирає законної сили після підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко