Справа № 706/610/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Орендарчука М.П

за участю секретаря судового засідання Пізняк Т.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Задояний Юрій Вікторович, до Христинівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Задояного Ю.В. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та який складається з: «А-1» житлового будинку, «а1» прибудови, ганку, «Б» сараю, «В» літньої кухні, «Г» вбиральні, «Д» сараю, «Е» сараю, «Ж» альтанки, «З» погреба, «№1» огорожі, «№2» хвіртки.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років в смт Верхнячці Уманського району Черкаської області помер чоловік позивачки ОСОБА_2 . За життя чоловік позивачки на випадок своєї смерті будь яких розпоряджень щодо свого майна не зробив. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшов зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка та на підставі чого була заведена спадкова справа №157/2023. Сини померлого ОСОБА_2 та позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відмовились від своїх часток у спадщині після смерті батька на користь матері. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не мається. 23.04.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, розташований за тією ж адресою, які за життя належали спадкодавцю. 23.04.2024 року нотаріусом позивачеві було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку, й того ж дня нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я на вищевказаний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, щодо належності нерухомого майна спадкодавцю. У зв`язку з чим в неї виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з позовом до суду.

Ухвалою суду від 29.05.2024 відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Задояний Ю.В. у підготовче судове засідання не з`явились, проте від представника надійшла до суду заява, в якій останній просить розглянути справу без їх участі, у заяві також зазначено, що вони позовні вимоги підтримують повністю.

В підготовче судове засіданні відповідач Христинівська міська рада не з`явилась, проте від відповідача до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, у заяві також зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення.

Згідно ч. 1. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років в смт Верхнячці Уманського району Черкаської області помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19.06.2023 року Христинівським відділом ДРАЦС в Уманському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), копія якого наявна в матеріалах справи.

Родинний зв`язок позивача зі спадкодавцем, як чоловіка і дружини відповідно, підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 24.08.1986 р. Верхняцькою селищною Радою Христинівського райоону Черкаської області.

За життя чоловік позивачки ОСОБА_2 на випадок своєї смерті будь яких розпоряджень щодо свого майна не зробив.

Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшов зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка та на підставі чого була заведена спадкова справа №157/2023. Сини померлого ОСОБА_2 та позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відмовились від своїх часток у спадщині після смерті батька на користь матері позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується спадковою справою №157/2023, копія якої наявна в матеріалах справи.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не мається.

23.04.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, розташований за тією ж адресою, які за життя належали спадкодавцю.

23.04.2024 року нотаріусом позивачеві було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку, й того ж дня нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я на вищевказаний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, щодо належності нерухомого майна спадкодавцю.

Судом також встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був збудований спадкодавцем ОСОБА_2 у 1991 році, однак за життя ОСОБА_2 не отримав правовстановлюючого документа на житловий будинок і відповідно не зареєстрував право власності на нього.

Відповідно до довідки № 64, виданої 29.02.2024 року комунальним підприємством «ЧОББТІ», право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 29.02.2024 року, житловий будинок споруджений в 1991 році, складається з: «А-1»- житлового будинку, «а1» - прибудови, ганку, «Б» - сараю, «В» - літньої кухні, «Г» - вбиральні, «Д» - сараю, «Е» - сараю, «Ж» - альтанки, «З» - погреба, «№1» - огорожі, «№2» - хвіртки.

Згідно виписки з погосподарських книг та довідки, виданої старостою Верхняцького старостинського округу Христинівської ОТГ, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,68 га, яка використовується: 0,25 га для будівництва та обслуговування будівель та споруд, 0,43 га для ведення особистого селянського господарства.

У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст.1217, 1218 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 , але оформити право на спадковий житловий будинок не може через відсутність у неї правовстановлюючого документа щодо належності житлового будинку спадкодавцю, тому необхідно визнати за позивачем право власності на зазначений вище житловий будинок.

Керуючись ст.10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 207, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Задояний Юрій Вікторович, до Христинівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та який складається з: «А-1» житлового будинку, «а1» прибудови, ганку, «Б» сараю, «В» літньої кухні, «Г» вбиральні, «Д» сараю, «Е» сараю, «Ж» альтанки, «З» погреба, «№1» огорожі, «№2» хвіртки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )

Представник позивача: адвокат Задояний Юрій Вікторович (20001, Черкаська область, Уманський район, м. Христинівка, вул. Садова, 15)

Відповідач: Христинівська міська рада (20001, Черкаська область, Уманський район, м. Христинівка, вул. Соборна, 30, 8).

Суддя М. П. Орендарчук