Справа № 727/2282/24
Провадження № 2/727/751/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

08 липня 2024 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:

головуючої судді М.Є.Бойко,

за участю:

секретаря судових засідань Васківчук В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Савосюк Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Чернівці, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1954 року народження, є його двоюрідною сестрою.

Вказані вимоги обґрунтовані тим, що матір позивача та матір померлої ОСОБА_3 - рідні сестри, про що свідчить їх однакове до укладення шлюбів прізвище - « ОСОБА_4 », а тому він матиме право як спадкоємець 5 черги на спадкування за правом представлення на ту частку спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка б належала його матері як спадкоємиці останньої 3 черги, якщо б вона була жива на момент відкриття спадщини.

Також позивач вказав, що після смерті ОСОБА_3 він займався її похованням , подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Холоменюк О.І., проте у нього відсутні всі документи для підтвердження їх споріднення, оскільки в позасудовому порядку це виявилося неможливим, а саме: на неодноразові відповідні звернення до органу РАЦС, Державного архіву він отримав відмови у підтвердженні такого факту, а тому змушений звернутись до суду в позовному провадженні в зв`язку із наявністю спору про право з відповідачкою, заповіт на користь якої ним на даний час оспорюється в судовому порядку.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, яке закрито ухвалою суду від 22 квітня 2024 року.

11.04.2024 року представник відповідачки адвокат Савосюк Н.П. подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_3 за його необґрунтованістю та недоведеністю, а також в зв`язку із зловживанням позивача своїми правами та обрання ним неефективного способу їх захисту.

При цьому адвокат зазначила, що ОСОБА_2 є власницею частини земельної ділянки і житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, відповідачка є спадкоємицею за заповітом після смерті своєї тітки - ОСОБА_3 і за законом по праву представлення після смерті свого батька, який був рідним братом померлої, проте не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку із поданням позивачем до суду різних позовів.

30.04.2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив на позов, в якому вказав, що він не висуває вимог щодо вирішення спадкових питань, а тільки просить суд встановити факт родинних відносин з його двоюрідною сестрою, яка померла у 2023 році та з якою він, починаючи з 2016 року, проживав однією сім?єю та доглядав її, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду від 09.10.2023 року, проте відповідачка не визнає за ним права на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з огляду на те, що збіг дівочих прізвищ його матері та матері померлої - « ОСОБА_4 » та по-батькові « ОСОБА_5 », а також покази допитаних з його ініціативи судом свідків доводять факт родинних відносин, який він просить встановити. Також посилався на те, що його двоюрідна сестра та двоюрідна сестра померлої ОСОБА_6 відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 на його користь та надала до суду письмову заяву, в якій підтвердила, що він є її двоюрідним братом та двоюрідним братом померлої. Крім того, ним до позову було долучено автобіографію ОСОБА_7 , в якій зазначено, що її батьком є ОСОБА_8 .

Відповідачка та її представник адвокат Савосюк Н.П. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , вважаючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що дозволяють встановити родинні відносини між ним та померлою ОСОБА_3 як двоюрідних брата та сестри.

Заслухавши позивача, представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власницею частки будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 25.04.2012 року (а.с.15).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.10.2023 року, яке набрало законної сили, встановлено факт, що ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року постійно проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 по час смерті останньої ( а.с.а.с. 9-11, 12-15).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 20.04.2023 року (а.с.24)

12.05.2008 року ОСОБА_3 було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №708, яким заповіла усе майно, що належало їй на час смерті, ОСОБА_9 (а.с.4). В подальшому остання змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 » .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на майно, яке належало померлій на час її смерті, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71849430 від 20.03.2023 року спадкової справи №9/2023, заведеної 20.03.2023 року приватним нотаріусом Холоменюк О.І. (а.с.11).

До спадкового майна належить, зокрема, 1/2 житлового будинку за АДРЕСА_1 .

23.03.2023 року ОСОБА_2 звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області про прийняття спадщини на підставі заповіту від 12.05.2008 року після смерті своєї тітки ОСОБА_3 (а.с.91).

05.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького МНО Холоменюк О.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його двоюрідної сестри ОСОБА_3 (а.с.18).

Свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 не видавались.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Першотравневого районного суду м.Чернівці заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Холоменюк О.І., ОСОБА_11 , про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , 1954 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною сестрою заявника залишено без розгляду, оскільки із заявлених ним вимог вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, та роз`яснено ОСОБА_1 право вирішити спір шляхом подачі позову на загальних підставах.

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням констатовано, а також в ході судового розгляду встановлено наявність між сторонами спору про право на майно в порядку спадкування, а тому доводи представника відповідачки про те, що дана справа повинна розглядатись за правилами окремого, а не позовного провадження, рівно як і про те, що позивач зловживає своїми правами та обрав неефективний спосіб їх захисту є не спроможними та до уваги судом не приймаються.

Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо в їх сукупності і взаємозв`язку в цілому.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи.

Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Верховний Суд в свої постановах неодноразово наголошував, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Суд вважає, що надані ОСОБА_1 докази на підтвердження факту родинних відносин з померлою ОСОБА_12 не є достатніми та в сукупності не підтверджують того, що він та померла ОСОБА_2 були двоюрідними братом та сестрою.

Так, звертаючись до суду, позивач на підтвердження факту родинних відносин із спадкодавицею вказав, що матір померлої ОСОБА_13 та його матір ОСОБА_14 є рідними сестрами, оскільки їх дівоче прізвище - « ОСОБА_4 », також однаковим є їх по батькові - « ОСОБА_5 ».

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_15 та ОСОБА_14 (а.с.5).

Згідно відповіді Державного архіву Чернівецької області ОСОБА_1 актові записи про народження громадян міста Чернівці Чернівецької області за 1952-1954 рр. до архів не надходили, у зв`язку із чим підтвердити його родинні зв`язки з ОСОБА_3 неможливо ( а.с.20).

З листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 2541/09.7-13 від 12.12.2023 року вбачається наявність наступних актових записів, складених Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці: про шлюб №151 від 15.05.1947 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 № 2466 від 08.12.1954 року (а.с.53)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками її є : ОСОБА_16 та ОСОБА_7 ( а.с.100).

Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу підтверджується, що 06.01.1952 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_19 ; прізвище останньої після реєстрації шлюбу « ОСОБА_20 ».

На думку суду, вищезазначені докази достеменно не свідчать про те, що ОСОБА_17 та ОСОБА_21 є рідними сестрами та ґрунтуються на припущеннях, оскільки лише наявність у них до укладання шлюбу однакових прізвищ та по батькові є відверто недостатньою обставиною для встановлення родинних відносин з огляду на значну ймовірність простого збігу таких відомостей, навіть, якщо вони і є ідентичними, адже і інші особи можуть мати однакові імена, прізвища та по батькові, але при цьому не бути родичами між собою.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про дати та місце народження, а також про батьків ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , у разі співпадіння даних про які можливо було б встановити факт, що вони є рідними сестрами, оскільки народилися в одній місцевості, у однієї матері або у одного батька тощо.

В автобіографії, долученій до позову ОСОБА_1 ( а.с.23), російською мовою зазначено, що вона складена « ОСОБА_22 », у ній не міститься жодних даних щодо наявності в останньої рідної сестри, йдеться лише про місце народження с.Куні Шацького району Рязанської області та про батька ОСОБА_8 , 1937 року народження, проте доказів того, що останній є батьком також і матері позивача суду не надано. Натомість, у цій автобіографії зазначено, що сім`я ОСОБА_7 складається з 6 осіб: чоловік, матір, двоє дітей та племінниця, без зазначення їх прізвищ, імен та по батькові.

Письмова заява ОСОБА_6 , на яку також посилається позивач, не може бути визнана належним та допустимим доказом, оскільки в судовому засіданні ця особа не допитувалась, відповідач від свого клопотання про її допит в судовому засіданні в якості свідка відмовився. Отже, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання ОСОБА_6 не попереджались, до присяги приведена не була, учасники справи задати їй питання можливості не мали.

Для повного та всебічного дослідження обставин справи судом було допитано як свідків колишню дружину позивача - ОСОБА_23 та її сестру ОСОБА_24 , які суду пояснили, що їм відомо про наявність родинних зв`язків між матір`ю померлої ОСОБА_3 та матір`ю позивача, оскільки вони спілкувались між собою та з їх слів знають, що вони є рідними сестрами, проте жодних документів на підтвердження такого факту не бачили.

Однак, само по собі спілкування про наявність родинних відносин не свідчить, до того ж суд не має можливості допитати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з причини смерті останніх, а тому вищенаведені покази свідків не можна вважати безсумнівними з огляду на їх суб`єктивний характер, та вони достовірно не підтверджуть факт, який просить встановити позивач.

Крім того, суд вважає, що покази свідків не можуть бути єдиним і беззаперечним доказом на підтвердження родинних стосунків, при відсутності інших переконливих доказів їх не можна вважати належними та якісними.

Посилання ОСОБА_1 на спільне проживання із ОСОБА_3 , здійснення ним догляду за нею та участь у похованні також не можуть бути достатніми для висновку про наявність між ними родинних відносин.

Оже, з наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити факт родинних відносин, а саме, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1954 року народження, є його двоюрідною сестрою. Інших належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. 70 -81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 не надав.

За таких обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову за недоведеністю його вимог .

Виходячи з викладеного та, керуючись ст. ст. 4, 13, 77, 79, 80, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносинвідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 18.07.2024 року .

Суддя М. Є. Бойко