САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1574/24
Провадження №2/726/294/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

12.06.2024 до Садгірського районного суду м. Чернівці, через систему «Електронний суд» надійшов позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю Киричук Г.М., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 73 310,59 грн, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.

У позові зазначає, що між позивачем та відповідачем 29.04.2021 на підставі кредитного договору № 701 видано кредит у сумі 60 290,25 грн.

Вказує, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, його заборгованість перед позивачем станом на 31.03.2024 складає 73310 гривень 59 копійок, з яких: 47 228,15 грн заборгованість за кредитом; 7,28 грн заборгованість процентами; 26 075,16 грн заборгованість за комісією.

Також зазначає, що позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість погашена не була.

Позивач вважає, що ним дотримані строки позовної давності, оскільки 11.03.2020. постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року N 211 впроваджено дію карантину на території України, а під час дії карантину, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Крім того, вказує, що 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, а у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зазначає, що кредитний договір укладено між сторонами процесу 29.04.2021, однак відповідач здійснював платежі до 25.10.2022, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Підодвірного Т.І. 01.07.2024 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказує, що позовна заява підписана ОСОБА_2 , повноваження якої підтверджуються копією довіреності від 14.11.2022, натомість доказів, що остання є працівником Товариства або адвокатом до позовної заяви не додано, а тому враховуючи, що вказану позовну заяву подано особою, якою не підтверджено процесуальної дієздатності, звертає увагу суду на необхідність залишити позов АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Щодо посилання позивача на те, що між ним та відповідачем 29.04.2021 було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 701, вказує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а без доведення факту отримання відповідачем кредитних коштів, позов не може бути задоволений.

Належними доказами, які підтверджують перерахування позивачем відповідачеві певною суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, долучена позивачем роздруківка під назвою «платіжна інструкція» TR.49022357.66666.25237 від 29.04.2021 не містить підпису відповідальної особи банку, що викликає обґрунтовані сумніви в її достовірності, а зазначення у роздруківці фрази, що вона нібито підписана електронним підписом, без надання позивачем відповідного протоколу підписання електронним цифровим підписом, не може свідчити про її підписання. Крім того, долучена виписка також не містить підпису особи, що її створила, а матеріали справи не містять підтвердження повноважень ОСОБА_3 .

Також звертає увагу суду на нікчемність пункту 4 договору про оплату комісії зокрема: а) за надання кредиту у розмірі 0, 01 % від суми кредиту; б) комісія за обслуговування кредиту у розмірі 3,99 % від суми кредиту.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист споживачів» № 1023-XII продавець виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту в сумі 26075.16 грн є необґрунтованими. Оскільки, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач, нібито, сплатив на користь Банку 15 597.14 грн, які були зараховані Банком в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту ці кошти повинні були зараховуватись в рахунок погашення тіла кредиту.

Також зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період до 29.10.2025 і стверджує що відповідачем було укладено кредитний договір № 701, який (кредитний договір) за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування, а також метою отримання кредитних коштів є споживчим кредитом, оскільки не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням позичальником обов`язків найманого працівника (ст.ст.1, 3 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Однак, на порушення положень викладених Великою палатою ВС, у своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15 позивачем не долучено належних та допустимих доказів отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, зокрема цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення, а долучені вимоги KHO-44.2.2/196 від 31.03.2024 та список згрупованих відправлень від Укрпошти не містить жодної інформації щодо вмісту листа, який нібито було відправлено відповідачеві.

Крім того, зміст тексту нібито укладеного між сторонами кредитного договору не містить умов про наявність у кредитодавця/позивача права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту. Передбачений же, нібито укладеним, кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав та спливає лише 29.04.2025 року. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10.07.2024 судом отримано відповідь на відзив у якому банк повністю не погоджується із викладеними у відзиві доводами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Зазначає, що підтвердженням надання відповідачу кредиту є Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 701 від 28.04.2021, яка була підписана відповідачем і на підставі якої банк надав кредитні кошти у розмірі 60 290,25 грн, які не повернуті відповідачем.

28.04.2021 о 17 год 36 хв. перед підписанням Відповідачем кредитного договору було зроблено у відділенні Банка фото відповідача з його паспортом, що підтверджує особисте підписання кредитного договору, а також було проведено верифікацію клієнта.

Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії відповідач банку не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами договору. Також відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно із умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами Заявою, Паспортом споживчого кредиту, Розрахунком заборгованості, Випискою з особового рахунку відповідача.

Розрахунок має табличну форму та містить детальну інформацію відносно: графіку повернення тіла кредиту та процентів з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; відомості щодо фактичної суми погашення Відповідачем кредиту з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; залишок непогашеної суми за кожним платежем.

Вказує, що жодним нормативним актом, у тому числі нормативно-правовими актами НБУ не затверджений зразок документу «Розрахунок заборгованості». Розробка такого роду документу віднесена до компетенції кожної банківської установи.

Наданий Розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення, а тому виписка з особового рахунку відповідача є належним та допустимим доказом.

Аналогічна позиція наведена у Постанові ВГСУ від 13.11.2014 № 908/4154/13, постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, відповідно до яких Виписка по рахунках банка є належним та допустим доказом, щодо надання Банком кредитних коштів клієнту, отримання і використанням таких кошів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

В свою чергу позивач звертає увагу суду на те, що відповідач не надає жодних доказів на спростування існуючої заборгованості за кредитним договором, а також не надає власний розрахунок з власними арифметичними відрахуваннями та доказами, які стосуються сплати коштів в рахунок погашення заборгованості.

Щодо повноважень представника банку ОСОБА_2 вказує, що Довіреність, видана Банком на ім`я ОСОБА_2 , нотаріально посвідчена і містить повний спектр повноважень, необхідний для представництва інтересів Банка в судових органах. ОСОБА_2 є адвокатом (копія свідоцтва про право на адвокатською діяльністю додається). Поряд з цим, справа № 726/1574/24 є малозначною і підтвердження повноважень представника, який в обов`язковому порядку повинен мати статус адвоката, ЦПК України не передбачено.

Вказує, що всі документи, додані до позовної заяви, а також і сама позовна заява сформовані у підсистемі «Електронний суд» з накладенням відповідного КЕП особи, яка їх подавала ОСОБА_2 , а тому належним чином завірені.

Щодо комісії звертає увагу суду на те, що Закон України «Про споживче кредитування» на відміну від Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. Пунктом 971 Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89, передбачено одержання банками доходів у формі комісійних доходів від кредитного обслуговування клієнтів (зазначена постанова встановлює клас 6 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України - «Комісійні доходи», «Комісійні витрати»).

Тобто, умова про комісію була узгоджена між Банком і відповідачем, підписавши кредитний договір (заяву), паспорт споживчого кредиту, відповідач погодився на умови кредитування; Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії.

Також на підставі п. 4.2.10 та 5.9.4 умов ДКБО банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань.

Банк, як кредитор, має право, керуючись ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України захисти своє порушене право і звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із відомостями протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 12.06.2024 передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 13.06.2024, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з викликом сторін, судове засідання призначено на 01.07.2024, яке у зв`язку із надходженням відзиву та наданням можливості подачі відповіді на нього відкладено на 09.07.2024 та 18.07.2024.

У судове засідання, представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У поданому позові просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, а у випадку неявки відповідача, ухвалити заочне рішення у справі. Також просив задовольнити позовні вимоги Банка у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явилися, скерували відзив на позов у якому виклали свою думку.

Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося.

Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що 29.04.2021 між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 701 про що свідчить підписана Заява № 701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписуючи яку клієнт ОСОБА_1 підтвердив, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті банку, з урахуванням умов надання всіх послуг.

На підставі вказаної заяви клієнт просить надати йому споживчий кредит на суму 60 290,25 грн, з метою погашення заборгованості на строк 48 місяців. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99 %, розмір процентної ставки 0,01 %. Спосіб надання кредиту, шляхом банківського переказу за реквізитами.

Дата платежу до 29 числа кожного місяці у платіжні періоди з 29.04.2021 по 29.04.2025. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 1 199,78 грн. щомісяця та 57 589,44 усього за 48 місяців.

Також зазначено, що у випадку порушення зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом/комісій та інших зобов`язань за договором Банк може застосовувати іншу проценту ставку, що передбачена договором.

До матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачеві до укладення договору про споживчий кредит. Такий паспорт також підписано ОСОБА_1 .

Крім того долучено копію завіреного власним підписом паспорту ОСОБА_1 та його картки платника податків.

Також суду надано Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція з 15 березня 2021 року).

Згідно з умовами цього Договору Банк, у разі Акцепту Клієнтом Публічної пропозиції на укладення Договору, зобов`язується надавати Клієнту визначені Договором послуги, а Клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах і порядку, передбачених Договором і Тарифами (п. 2.1.2).

Договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції Акцептованими Клієнтом з моменту оформлення Заяви на приєднання до Договору за умови подання Клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами Договору (п.2.2.1).

Вказаним документом передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору (п. 2.2.5).

Договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою Банку або за ініціативою Клієнта у випадках закриття всіх Карткових рахунків та інших рахунків, відкритих за цим Договором, та/ або відмови від усіх послуг Банку (п. 2.4.1).

Згідно із п. 2.4.4 Договору, у разі порушення Клієнтом умов Договору, наявності інших підстав, передбачених Договором або законодавством України, в тому числі невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань, Банк має право розірвати Договір, попередивши Клієнта будь-яким із доступних для Банку засобів: поштою, електронною поштою, SMS- повідомленням. Клієнт повинен відповісти на таке повідомлення протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту направлення йому повідомлення. У разі неотримання Банком відповіді протягом зазначеного строку вважається, що Клієнт згоден з розірванням Договору. У разі розірвання Договору та закриття Карткового рахунку Клієнта та/ або інших рахунків Клієнта, відкритих відповідно до цього Договору, з підстав відсутності операцій протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку (за умови відсутності інших рахунків Клієнта, відкритих на умовах Договору), повідомлення Клієнта про розірвання Договору не здійснюється. Вказаний в цьому пункті Договору порядок повідомлення застосовується у випадках, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами Договору.

Розірвання Договору, в тому числі за ініціативою Банку, не звільняє Клієнта від обов`язку погасити в повному обсязі Заборгованість за Договором (п. 2.4.5 Договору).

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно із п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Відповідно до даних платіжної інструкції від 29 квітня 2021 року ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 60 290,25 грн., тобто надано кредит за договором № 9701.

Згідно із даних розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 701 від 29.04.2021, у ОСОБА_1 станом на 31.03.2024 (включно) наявна заборгованість у розмірі 73 310 гривень 59 копійок, що складається з:

-47 228,15 грн - заборгованість за сумою кредиту;

-7,28 грн - заборгованість за відсотками;

-26 075,16 грн - заборгованість за комісією.

Позивачем долучено до позову виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 28.04.2021 по 31.03.2024.

Також позивач долучає копію письмової вимоги (повідомлення) вих. КНО-44.2.2/196 від 31.03.2024, що надсилалася ОСОБА_1 , згідно із списком відправлень № 20240401 ПУМБ_842_3, про повідомлення останнього щодо наявної у нього заборгованості перед банком у розмірі 73 310,59 грн та необхідність її погашення, а у разі невиконання такої вимоги повідомлено про можливість звернення до суду з метою примусового стягнення кредитної заборгованості.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно з положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із положеннями статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При укладенні кредитного договору № 701 від 29.04.2021 сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, а укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання.

Відповідач не надав суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав з АТ «ПУМБ» вказаного вище кредитного договору чи що у ньому міститься не його підпис.

Крім того, до відповіді на відзив Банк долучив фото відповідача із паспортом, зроблене при укладенні договору, що підтверджує факт особистого підписання відповідачем Заяви від 28.04.2021.

Крім того, Банком здійснювалася перевірка відповідача його верифікація, відповідно до Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта) Додаток № 2 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затв. постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Більше того, відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, 28.04.2021 відповідач, поряд із Заявою (до моменту її підписання), підписав Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, що також підтверджує те, що відповідач був ознайомлений із детальними умовами кредитування.

Позивач долучив докази на підтвердження того, що він свої зобов`язання за кредитними договорами виконав та надав відповідачу грошові кошти (кредит), що підтверджується даними підписаної Заяви; Паспорту споживчого кредиту; Виписки з особового рахунку відповідача; Розрахунку заборгованості.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність первинних банківських документів, оскільки, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів. При цьому слід зазначити, що відповідач обізнаний про суті та характер спору, представником відповідача надано відзив на позовну заяву, однак жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог стороною відповідача не надано.

Більше того, відповідно до пунктів 57-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки э регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення.

Таким чином виписка по рахунках банка є належним та допустим доказом, щодо надання Банком кредитних коштів клієнту, отримання і використанням таких кошів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

На підставі вищенаведеного Банк довів факт надання відповідачу кредитних коштів, де у першій строчці Виписки наведені відповідні відомості: 29.04.2021 Надання кредитних коштів за договором № 701 від 28/04/2021 за позикою ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що розглядається, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Більше того, долучена разом із позовом банківська виписка з особового рахунку відповідача, підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, та вміщує в собі записи про операції, здійснені протягом операційного дня, а тому є підтвердженням виконаних за день операцій.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із п.п.1 п. 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 р. № 75 банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку (п. 61 вказаного Положення).

В даному випадку досліджена виписка по руху коштів по картці відповідача відповідає означеним вимогам чинного законодавства, та є первинним документом, який беззаперечно свідчить про надання боржнику кредитних грошових коштів та існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо допустимості платіжної інструкції від 29 квітня 2021 року, оскільки її копія виготовлена за допомогою програмного забезпечення банку та завірена електронним підписом представника позивача при подачі позову до суду.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц).

У зв`язку із тим, суд вважає, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, а відтак у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі.

Більше того, згідно із даних розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідачем здійснювалася оплата суми кредиту, процентів та комісії на виконання укладеного договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, у тому числі на предмет його узгодженості із вказаною випискою руху грошових коштів по картковому рахунку, та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту.

Відповідач доказів виконання своїх договірних зобов`язань в частині повернення фактично отриманих кредитних коштів за кредитним договором суду не представив.

Так само, заперечуючи проти розрахунку заборгованості, відповідач, під час розгляду даної справи власних розрахунків заборгованості не надав та не заявляв клопотання щодо призначення експертизи, отже належними та допустимими доказами не спростував розмір боргу.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не дотримався умов Кредитного договору № 701 від 29.04.2021, внаслідок чого станом на 31.03.2024 у нього виникла заборгованість перед Банком.

Також суд враховує і те, що Банк нараховує заборгованість станом на 31.03.2024, тобто на день пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до частини четвертої ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо кредитодавець, відповідно до умов договору про споживчий кредит, вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 ЦК України.

У пункті 4.2.10. (сторінка 10) частини 4 розділу І ДКБО передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань Клієнта за Договором у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання Клієнтом своїх зобов`язань у випадках та порядку передбаченому Договором або при невиконанні Клієнтом інших зобов`язань перед Банком за іншими договорами.

Відповідно до п. 5.9.5. Договору підписаного сторонами, якщо Банк набув право вимагати від Клієнта дострокового повернення всього Споживчого кредиту або частини Споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та висунув відповідну вимогу про дострокове повернення, Клієнт зобов`язаний виконати таку вимогу в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання. Якщо протягом вказаного строку Клієнт усуне порушення, яке є підставою для направлення Банком зазначеної вимоги, така вимога Банку втрачає чинність. Зі спливом встановленого цим пунктом Договору строку виконання вимоги Банку, останній набуває право розпочати стягнення суми заборгованості в судовому порядку з метою задоволення вимоги Банку про дострокове повернення всього Споживчого кредиту або частини Споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та неустойкою (в разі наявності). Незважаючи на інші умови цього пункту Договору, при поверненні (відмові від отримання) товару, робіт чи послуг на придбання яких Банком надано Споживчий кредит, не залежно від причини повернення (відмови від отримання), кошти за такий товар, роботи чи послуги Торговцем повертаються шляхом переказу на рахунок Банку з метою дострокового виконання зобов`язань з повернення Споживчого кредиту Банку.

Пунктом 5.15.2. Договору підписаного сторонами, передбачено право вимагати від Клієнта дострокового повернення наданого Споживчого кредиту у випадках, передбачених законодавством України, а також при наявності інших визначених цим Договором обставин, в тому числі, але не виключно в п. 5.9. Розділу ІІ Договору, а також п. 5.15.3. Договору передбачено, що у разі порушення Клієнтом зобов`язань за будь-яким договором, укладеним з Банком (що є істотним порушенням умов цього Договору), вимагати від Клієнта дострокового повернення всього Споживчого кредиту або частини Споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, в порядку та на умовах, передбачених пунктами 5.9.4., 5.9.5. Розділу ІІ Договору.

Таким чином доводи представника відповідача щодо відсутності правових підстав для вимагання дострокового повернення кредиту та стягнення заборгованості не знайшли свого підтвердження.

Крім того, шляхом відстеження відправлення 969, згідно із списку рекомендованих листів № 20240401 ПУМБ_842_3, Письмова вимога (повідомлення) Вих.№ KHO-44.2.2/196 від 31.03.2024 була вручена особисто ОСОБА_1 16.04.2024.

Оскільки у 30 денний строк з моменту отримання листа ОСОБА_1 не виконав вимоги Банку, Банк набув право розпочати стягнення суми заборгованості в судовому порядку з метою задоволення вимоги Банку про дострокове повернення всього Споживчого кредиту або частини Споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та неустойкою (в разі наявності).

Позивачем наданий детальний розрахунок заборгованості у тому числі з рухом коштів на погашення кредиту. При цьому відповідачем не спростовано проведених розрахунків.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором № 701 від 29.04.2021 у відповідача ОСОБА_1 , станом на 31.03.2024, наявна загальна сума заборгованості у розмірі 73 310 гривень 59 копійок.

При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України,

Однак, відповідач не погоджується із заявленою до стягнення заборгованістю за комісією у розмірі 26 075,16 грн, вказуючи на нікчемність положень договору щодо її стягнення.

Щодо нарахованої заборгованості за комісією, суд враховує те, що у підписаній відповідачем 29.04.2021 Заяві № 701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3,99 % від суми кредиту також у графіках платежів вказано її щомісячну суму 1 199,78 грн та загальну суму 57 589,44 грн.

При цьому Банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови цього підпункту кредитного договору є несправедливими.

При цьому, згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, загальний розмір плати за комісією більше ніж в тисячу разів перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом та практично дорівнює розміру кредиту, отриманого Позивачем для власних потреб, що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія.

Як вбачається з абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, суд вважає, що встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,99% від суми наданого кредиту є нікчемною, а тому її нарахування та стягнення її заборгованості не підлягає до задоволення.

Виходячи з наведеного вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісію в 26 075, 16 грн задоволенню не підлягають.

Разом із тим, матеріали справи (долучений розрахунок заборгованості) свідчать про те, що ОСОБА_1 сплатив 15 597,14 грн в рахунок погашення комісії, яку кредитором неправомірно зараховано на погашення щомісячної комісії в розмірі 3,99 % від суми наданого кредиту, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відніманню із заборгованості за тілом кредиту, що заявлена до стягнення.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 701 від 29.04.2021, що станом на 31.03.2024, складає - 31 638,29 грн, яка складається із заборгованість за тілом кредиту в розмірі 31 631,01 (47 228,15 15 597,14) та 7,28 грн. заборгованість за процентами.

Також суд не погоджується із доводами відповідача щодо не підтвердження повноважень представника позивача на подачу позову, оскільки посада ОСОБА_2 як представника Банка у довіреності зазначена, а Довіреність, видана Банком на ім`я ОСОБА_2 , нотаріально посвідчена і містить повний спектр повноважень, необхідний для представництва інтересів Банка в судових органах.

Більше того ОСОБА_2 є адвокатом (копія свідоцтва про право на адвокатською діяльністю додана до відповіді на відзив).

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, врахувавши доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають до часткового задоволення, а з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 701 від 29.04.2021, у розмірі 31 638,29 грн.

В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок (з врахуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки судового збору, оскільки позов подано з використанням підсистеми «Електронний суд»).

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 43,16 % (31 638,29*100/73 310,59), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 1045,51 грн (2422,40 х 43,16 %).

На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610- 612, 625, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 76-81, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , юридична адреса: вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070, заборгованість у сумі 31 638 (тридцять одну тисячу шістсот тридцять вісім) гривень 29 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , юридична адреса: вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 045 (одна тисяча сорок п`ять) гривень 51 копійку.

Рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С. А. Асташев