Справа № 362/4994/24
Провадження 2-з/362/11/24
У Х В А Л А

"22" липня 2024 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцова І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сухая Марина Василівна звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви про визнання договору дарування недійсним та просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку загальною площею 239,5 кв.м., житловою площею 113,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що 18.04.1992 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі подружжям було придбано будинок за адресою АДРЕСА_1 .

У подальшому в житті заявника відбувалися низка несприятливих для нього обставин, внаслідок яких він залежав від підтримки дружини.

Тому, 12 червня 2015 року сторони уклали договір поділу спільного майна подружжя, згідно якого припинено право спільної сумісної власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 та кожним із подружжя набуто право власності по частині вказаного будинку.

У подальшому 12 червня 2015 року заявник ОСОБА_1 подарував належну йому частину будинку ОСОБА_2 .

Зазначає, що 08 липня 2024 року Святошинським районним судом м.Києва шлюб між ними розірвано. Тому існує ризик, що ОСОБА_2 відчужить спірний будинок.

У зв`язку із цим заявник планує звернутись до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та просить забезпечити позов до подачі позовної заяви шляхом накладення заборони на відчуження вказаного будинку.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Судом встановлено, що згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 12.06.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Нещасною Т.М., сторони договору припинили право спільної сумісної власності та набули право власності по 1/2 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування частини житлового будинку від 12.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Нещасною Т.М., ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину спірного будинку подарував ОСОБА_2 .

Як вбачається із матеріалів заяви, предметом майбутнього позову заявник вказує вимогу до ОСОБА_2 про визнання договору дарування частини житлового будинку від 12.06.2015 року укладеного між ними, недійсним.

Разом з тим, з поданої заяви вбачається, що у ній належним чином не мотивовано те, що між сторонами існує спір щодо договору дарування, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження належного йому майна.

Відповідно до відповіді № 701646 від 22.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірний будинок (реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 07 ) належить на праві власності ОСОБА_2 .

Суд враховує, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана норма Конституції України кореспондується зі ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Мартинцова І.О.