судді Ткача І. В.
до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 372/2038/22 (провадження № 14-85цс24)
1. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10.07.2024 повернула на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судусправу № 372/2038/22 (провадження № 14-85цс24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину матеріалів, обладнання тощо, використаних у процесі будівництва (реконструкції) будинку.
2. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 24.06.2024 передав справу № 372/2038/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину четверту статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема, для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше прийнятій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22).
3. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду керувався тим, що Велика Палата Верховного Суду вже розглядала питання про можливість визнання за подружжям права власності на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта. Правильно вказала, що до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва. Однак виснувала, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію; визнаючи право власності на матеріали й обладнання, суд у рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання [постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22)].
4. Проте цей висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування абзацу першого частини третьої статті 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) потребує конкретизації, зокрема з огляду на інший її висновок, сформульований у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) щодо поділу неподільного рухомого майна.
5. Оскільки Велика Палата Верховного Суду вже визначилася з поділом неподільних речей у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), то мала б узгодити з її висновками у вказаній справі підхід до поділу будматеріалів, обладнання тощо, використаних для самочинного будівництва будинку з повною готовністю до експлуатації, але не введеного в неї, оскільки значна частина цих матеріалів, обладнання тощо невіддільна від самого будинку.
6. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає, що у справах щодо поділу будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним, право позивача має бути захищене аналогічно, як і у випадку з поділом неподільного рухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21):
1) або за його позовом про визнання за ним права власності на всі будівельні матеріали, обладнання тощо, використані у процесі будівництва, зі стягненням з нього на користь іншого співвласника компенсації вартості їх частини (у такому разі позивач має її внести на депозит суду),
2) або за його позовом про стягнення з іншого співвласника компенсації вартості частини використаних у процесі будівництва будівельних матеріалів, обладнання тощо з визнанням за цим іншим співвласником права власності на всі такі матеріали, обладнання (у такому разі позивач фактично відмовляється від його права власності на них).
7. З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що існують підстави для відступу від викладених у постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) висновків щодо застосування у подібних правовідносинах припису абзацу першого частини третьої статті 331 ЦК України, а саме про те, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати за сторонами спору право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку; визнаючи таке право, суд у рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.
8. Вказаний відступ полягатиме у формулюванні висновку, що відповідатиме підходу Великої Палати Верховного Суду, викладеному в її постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), тобто поширення підходу щодо поділу неподільних речей на спори про поділ будматеріалів, обладнання тощо, використаних для самочинного будівництва будинку з повною готовністю до експлуатації, але не введеного в неї, оскільки значна частина цих матеріалів, обладнання тощо невіддільна від самого будинку.
9. Велика Палата Верховного Суду, приймаючи рішення про повернення для розгляду Верховному Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду цієї справи, зазначила, що формулювання висновків, про які просить Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, спрямоване на визначення способів поділу будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним (пункт 67). Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) не вирішувала питання щодо належності / неналежності способів поділу такого майна та сформувала загальний висновок, що за умовинеможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання (пункт 68).
10. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сама по собі позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про належність способу захисту прав у справах щодо поділу будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним, аналогічно як і у випадку з поділом неподільного рухомого майна, такою підставою не є та не свідчить про вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміну суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання (пункт 72).
11. Отже, Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин відступу від попереднього правового висновку, якими, за усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, можуть бути очевидні вади попереднього рішення (неефективність, неясність, неузгодженість) чи зміна суспільного контексту (пункт 73).
12. Згідно із частиною третьою статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
13. З мотивами ухвали Великої Палати Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 372/2038/22 (провадження № 14-85цс24) не погоджуюсь та вважаю за необхідне викласти окрему думку, суть якої полягає в такому.
14. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
15. Згідно з пунктом 6 частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
16. Окрім цього, частинами п`ятою та шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
17. Завдання Великої Палати Верховного Суду передбачено частиною другою статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка визначає, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, а також аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики.
18. Отже, Велика Палата Верховного Суду переглядає судові рішення в касаційному порядку саме з метою забезпечення однакового застосування судами норм права та виключно у визначених законом випадках.
19. Перелік підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначений у статті 403 ЦПК України. Однією з таких підстав відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України є те, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
20. Отже,умовою прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 ЦПК України, є встановлення подібності правовідносин (матеріальних чи процесуальних), щодо яких Великою Палатою Верховного Суду сформульовано висновок про застосування норми права, від якого колегія суддів (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити.
21. Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово зазначала, що для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
22. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 сформулювала висновок про те, що з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права, договорами, змістом прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші ? додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.
23. Велика Палата Верховного Суду в ційпостанові також зауважила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід виходити з того, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).
24. У справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, спір стосується самочинного будівництва, зокрема самочинно реконструйованого будинку, який не прийнято в експлуатацію та на який не зареєстровано право власності за повної готовності до експлуатації і фактичного його використання за призначенням.
25. Так, за обставинами цієї справи сторони здійснили самочинне будівництво та не оформили право власності на відповідний об`єкт, зберігаючи за собою право спільної сумісної власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, з яких цей об`єкт споруджений. Тому позивач просив суд визнати за ним право власності на частину матеріалів, обладнання тощо, використаних у процесі будівництва (реконструкції) будинку за час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та їхнього перебування у шлюбі.
26. У справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності, поділ майна в натурі позивачка вказувала, що вони за спільні кошти, без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт та без прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта у період з 2005 року по 2015 рік здійснили самочинне будівництво, збільшивши загальну площу придбаного будинку до 120 кв. м. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.10.2018 у справі № 511/1960/18 шлюб між сторонами розірвано.
27. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) вирішувала питання відступу від висновків щодо застосування статей 328, 331, 376 ЦК України, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-388цс15, про наявність у подружжя права на визнання в судовому порядку права власності на самочинно побудований, реконструйований об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві власності чи користування (оренди) подружжю (одному з них), та відповідає містобудівній документації, цільовому призначенню земельної ділянки і вимогам щодо надійної і безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта з подальшим прийняттям в експлуатацію у передбаченому чинним законодавством порядку.
28. У справі № 511/2303/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала: «відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання».
29. З огляду на викладене у справах № 372/2038/22 та № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) є подібним зміст спірних правовідносин, зокрема, за характером урегульованих нормами права прав і обов`язків учасників (оскільки стосується питання наявності у подружжя права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна чи матеріалів, з яких він збудований), що є визначальним (основним) критерієм для порівняння правовідносин на предмет подібності. Тобто правовідносини у зазначених справах є подібними.
30. Слід врахувати, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 24.06.2024 у цій справі слушно звернув увагу на те, що значна частина будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним, невіддільна від самого об`єкта будівництва.
31. Тому є очевидним те, що у разі задоволення вимоги про визнання права власності на частину матеріалів, обладнання тощо, що були використані для будівництва, яке є самочинним, позивач не зможе забрати «свої» будматеріали й обладнання, оскільки такі вже використані у будинку, тоді як прийняття їх в експлуатацію можливе виключно за згоди усіх співвласників і тільки після оформлення ними правовстановлюючих документів.
32. Тобто складається ситуація, коли для отримання належного захисту права власності позивач буде змушений надалі знову звертатися до суду про стягнення з відповідачки, яка живе у будинку, спорудженому із цих будматеріалів і обладнання, їхньої вартості. Тобто позивач буде вимушений і надалі шукати варіанти стягнення з відповідачки вартості зазначеного у судовому рішенні майна.
33. Проте повертаючи цю справу на розгляд відповідній колегії суддів, Велика Палата Верховного Суду не звернула увагу на актуальну проблему способу захисту прав у разі поділу будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним, враховуючи, що оборотоздатність таких об`єктів (будматеріалів, обладнання тощо) без відділення їх від об`єкта будівництва неможлива.
34. Адже саме з урахуванням таких специфічних характеристик будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, виходив з необхідності визначення способів поділу вказаних об`єктів і запропонував поширити на такі правовідносини підхід щодо способу захисту прав позивача, як у випадку з поділом неподільного рухомого майна, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).
35. З огляду на аргументи та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2024 про передачу, у цій справі постало питання узгодженості та ясності правового висновку стосовно застосування статті 331 ЦК України, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19, який має бути врахований під час розгляду цієї справи, щодо способу захисту прав у разі поділу будматеріалів, обладнання тощо, які перебувають у спільній сумісній власності та були використані для будівництва, яке є самочинним.
36. Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду обґрунтував наявність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22), щодо застосування у подібних правовідносинах припису абзацу першого частини третьої статті 331 ЦК України, а саме про те, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати за сторонами спору право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку; визнаючи таке право, суд у рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.
37. До того ж викладені вище положення чинного законодавства свідчать про те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не наділений повноваженнями самостійно відступати від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, не передаючи таку справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
38. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зазначила, якщо особа звернулася до суду по захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, то виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
39. Також у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
40. Однак повернення Великою Палатою Верховного Суду цієї справи на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не вирішило питання правової невизначеності у подібних правовідносинах, оскільки судове рішення про визнання права власності позивача на половину будматеріалів, обладнання тощо, використаних для самочинного будівництва будинку з повною готовністю до експлуатації, але не введеного в неї, зумовлюватиме стан фактичної невизначеності у відносинах сторін спору та вимагатиме від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту або повторного звернення до суду з вимогою про присудження одній зі сторін компенсації за її будматеріали, обладнання тощо за рахунок іншої сторони.
41. Зважаючи на викладене та враховуючи зміст правовідносин у справах № 372/2038/22 та № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22), а також доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б постановлення ухвали про прийняття цієї справи до розгляду та вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) під час розгляду справи по суті.
Суддя І. В. Ткач