ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4039/24 Справа № 212/5565/22 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/5565/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Пустовіт О.Г., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «ЦГЗК», в якій просив стягнути з останнього на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 120000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що ОСОБА_1 має 21 рік 05 місяців стажу в умовах впливу шкідливих факторів, з них з 13.04.1971 по 17.04.1974, з 12.09.1983 по 01.12.1995, з 01.12.1995 по 11.12.1998 - підземним вибухівником та підземним опрокидувальником на шахтах № НОМЕР_1 і №2 ім.Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова». В період з 18.11.1974 по 01.04.1975 років - роздувальником в шламово-переробному цеху КМК імені Леніна, з 06.10.1978 по 05.07.1979 - сортувальником, здатчиком сортопрокатного цеху №1 з-ду «Криворіжсталь». КМК імені Леніна та завод «Криворіжсталь» - минулі назви ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 11.12.1998 позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

В даний період роботи на підприємстві, а саме 19 грудня 1995 року, з позивачем стався нещасний випадок, за фактом якого було складено акт №2-12 про нещасний випадок на виробництві від 21.12.1995. Актом встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин: «Згідно з нарядом начальника дільниці по транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_2 , виданого через механіка дільниці транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_3 , група працівників, у складі яких був ОСОБА_1 , повинна була виконати ремонт редуктора, в процесі натягу троса останній вискочив із шківа. ОСОБА_1 вирішив екстрено виправити трос, під час чого придавив перший палець лівої руки». В акті розслідування зазначено, що «Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, свідків, ознайомившись із медичним висновком про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом».

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 грудня 1996 року, позивачу первісно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 25% втрати професійної працездатності первинно, з них 20% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 лютого 2014 року, позивачу первісно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% втрати професійної працездатності, з них 15% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту безстроково.

Ступінь втрати професійної працездатності позивача у зв`язку з отриманою травмою за час роботи на підприємстві правонаступником якого є відповідач становить 20 %.

У зв`язку з отриманою травмою, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває дискомфорт та фізичні болі кінцівки. Ще у молодому віці позивач став фізично обмеженим у побуті та на роботі через отриману травму. Позивач та його сім`я переживають та страждають з приводу його стану здоров`я, він ледве ходить, обмежений у працездатності та у чоловічій роботі вдома. Через серйозні проблеми зі здоров`ям позивач вже більше ніж 20 років не може проводити достатньо часу із родиною, займаючись разом якимось активним відпочинком, спортом та туризмом, адже фізичний стан, фінансовий стан та постійні перебування в лікарні не дозволяють цього реалізувати. Лікування після вказаної травми не дало бажаного ефекту, больові та дискомфортні відчуття позивача так і не припинились. Останніми роками особливо загострився больовий синдром та почуття постійного дискомфорту. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Тому позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода , яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства в частині створення та підтримання безпечних умов праці.

Уточнивши позовні вимоги 10 березня 2023 року, позивач просив стягнути з ПАТ «ЦГЗК» на свою користь, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 60000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, та стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 60000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 50 000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати ухваливши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом не взято до уваги, щовідповідач не є правонаступником ДП Рудоуправління імені Кірова, яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на шахті № 2 імені Артема.

Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» частково передано об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся. Відповідно до укрупненого переліку об`єктів та потужностей РУ «ім. Кірова», що підлягають передачі на баланс КДГМК «Криворіжсталь» одним із об`єктів є шахта імені Артема, а не шахта імені Артема №2.

Відповідач зауважує на тому, що відповідно до Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2011 року Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників.

Вважає, що належним відповідачем по факту нещасного випадку на шахті №2 імені Артема РУ ім.Кірова може бути ПрАТ «ЦГЗК».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти ім. «Шахта №2 ім.Артема Рудоуправління імені Кірова» та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди. Просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «ЦГЗК» зазначило, що предметом розгляду є нещасний випадок, який стався з позивачем 19 грудня 1995 року саме на підприємстві - «шахта №2 ім.Артема Рудоуправління імені Кірова», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Звертає увагу суду на ту обставину, що приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не має ніякого відношення до зазначеного підприємства. Зазначені висновки підтверджені обставинами та судовими рішеннями, викладеними у відзиву на позовну заяву, а саме, наведені судові рішення підтверджують той факт, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Просив суд, у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 120000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 13.04.1971 по 17.04.1974, з 12.09.1983 по 01.12.1995, з 01.12.1995 по 11.12.1998 працював підземним вибухівником та підземним опрокидувальником на шахтах № НОМЕР_1 і №2 ім.Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова». В період з 18.11.1974 по 01.04.1975 років - роздувальником в шламово-переробному цеху КМК імені Леніна, з 06.10.1978 по 05.07.1979 - сортувальником, здатчиком сортопрокатного цеху 1 з-ду «Криворіжсталь». КМК імені Леніна та завод «Криворіжсталь». 11.12.1998 позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 від 08.08.2011.

Відповідно до акту №2-12 від 21.12.1995, 19 грудня 1995 року з позивачем стався нещасний випадок за наступних обставин: «Згідно з нарядом начальника дільниці по транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_2 , виданого через механіка дільниці транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_3 , група працівників, у складі яких був ОСОБА_1 , повинна була виконати ремонт редуктора, в процесі натягу троса останній вискочив із шківа. ОСОБА_1 вирішив екстрено виправити трос, під час чого придавив перший палець лівої руки». В акті розслідування зазначено, що «Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, свідків, ознайомившись із медичним висновком про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом».

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 грудня 1996 року, позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 25% втрати професійної працездатності первинно, з них 20% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту.

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 лютого 2014 року, позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% втрати професійної працездатності, з них 15% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту безстроково.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, трудове каліцтво позивачем отримано під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 05.12.1996 року, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (з наступними змінами).

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат

Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14,№ 6-188цс14та №6-207цс14від 24 грудня 2014 року.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 20%, який встановлено безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи в «Рудоуправлінні імені Кірова» ВО Кривбасруда» колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

В 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління імКірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта ім. «Північна», на якій працював позивач ОСОБА_4 відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є правонаступником шахті ім. «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти ім.«Шахта №2 ім.Артема Рудоуправління імені Кірова» та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року справа № 210/5663/20.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року №126/33-е, який затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України О.В. Скрипнюком та відповідно до якого ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не має нести відповідальність за діяльність РУ ім Кірова, оскільки між підприємствами, під час реструктуризації РУ ім Кірова, не відбулось правонаступництва, оскільки статтею 114 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

З наведеного вбачається, що висновки мають виключно консультативний характер і не є обов`язковими для суду.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року № 126/33-е, який затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України О.В. Скрипнюком не є доказом у справі, може бути прийнятий з питань застосування аналогії закону чи аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі, але в даній справі такі питання не порушувались і з цих підстав відхиляє означені доводи відповідача.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 760/20904/16-ц, провадження № 61-11762ск19.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі №212/2526/16-ц, при розгляді якої судом апеляційної інстанції з наданих сторонами доказів, не установлено факт правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по відношенню до Криворізького державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», відхиляються колегією суддів, оскільки, при розгляді цивільної справи № 210/683/22 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, колегією суддів установлено, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником Рудоуправління імені Кірова.

Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору, правового значення не має, з вищенаведених підстав.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер виробничої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності (вперше 20 %), стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу завдано травми, які призвели до перенесення фізичного болю, необхідності проходження тривалого медичного лікування, що стали причиною істотної зміни звичного способу життя, нераціональної втрати життєвого часу та енергії, у зв`язку з чим, позивач повинен докладати додаткові зусилля та витрачати час для організації свого життя, потребує лікування.

У зв`язку з чим, спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: