Справа № 369/6039/24
Провадження № 4-с/369/78/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Мельник А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТ А Н О В И В :

У квітні 2024 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Сиротенко Олександр Володимирович звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно скаржника накладено арешт постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про накладення арешту № 3587416 від 28 листопада 2013 року. Звернувшись до ВДВС Києво-Святошинського районного РВ ДВС ГТУЮ у Київській області скаржник з`ясував, що арешт був накладений в рамках виконавчого провадження № 40386208 від 30 жовтня 2013 року, відкритого за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2011 року. Рішенням передбачалось стягнення боргу у розмірі 2 667,75 грн. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-а-167 від 07 лютого 2011 року про стягнення боргу у розмірі 2 667,75 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на підставі якого ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрив виконавче провадження та наклав арешт на все майно ОСОБА_1 . Постанову про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 не отримував.

Виконавче провадження № 40386208 закінчене 08 травня 2014 року у зв`язку з винесенням державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ направлено до стягувача ОСОБА_2 . При цьому зазначено, що надати більш детальну інформацію не виявляється можливим, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене із закінченням строку його зберігання, проте наголошено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

У зв`язку із викладеним, скаржник просив суд:

1.поновити строк на подання скарги про зобов`язання вчинити дії;

2.зобов`язати Вишневий відділ ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений постановою Києво-Святошинського районного РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 жовтня 2013 року у ВП № 40386208, номер запису обтяження: 3587416 (спеціальний розділ) від 28 листопада 2013 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року провадження у справі за скаргою було відкрито та призначено до розгляду.

03 травня 2024 року від представника Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в.о. начальника відділу Сириці О.С. на адресу суду надійшли заперечення на скаргу. Повідомив суду, що 25 вересня 2013 року державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 40386208 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-167 від 07 лютого 2011 року виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 2 667,75 грн. 30 жовтня 2013 року державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 08 травня 2014 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та зі спливом строку зберігання, вказане виконавче провадження було знищено. 04 квітня 2024 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 3 303,52 грн. Однак, зазначає, що у зв`язку із знищенням виконавчого провадження та відсутністю копій матеріалів виконавчого провадження зняти арешт у вказаному виконавчому провадженні не виявляється можливим.

У судове засідання скаржник та представник скаржника не з`явилися, представник скаржника надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, скаргу підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

У судове засідання представник Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У поданих запереченнях просив розгляд справи проводити без його участі.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Будь-який заяв, клопотань станом на момент розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.2 цього Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням в тому числі таких засад, як: верховенства права, обов`язковості виконання рішень та законності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 447 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 373383840 від 09 квітня 2024 року, на все нерухоме майно ОСОБА_1 28 листопада 2013 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8435186 було накладено арешт.

25 вересня 2013 року державним виконавцем Євко І.В., відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40386208 на підставі виконавчого листа № 2-а-167 виданого 07 лютого 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 2 667,75 грн.

30 жовтня 2013 року державним виконавцем Євко І.В., відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 було накладено арешт.

08 травня 2014 року державним виконавцем Євко І.В., відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 2014 року), тобто на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна.

На вказану заяву начальником Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адресу ОСОБА_1 було направлено відповідь від 06 березня 2024 року № 17566. Повідомлено про неможливість зняття арешту за вказаним виконавчим провадженням, так як відповідно до п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Роз`яснено, що арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Стосовно строку на звернення з вказаною скаргою слід зазначити таке.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З матеріалів скарги та доданих до неї матеріалів суд встановив, що скаржник не погоджується з бездіяльністю державного виконавця, яка полягає у невжитті дій для скасування арешту на майно. Отже, порушення прав носить триваючий характер, що унеможливлює обчислення строку для подання скарги з огляду на відсутність чітко визначеного моменту порушення права для визначення початку перебігу строку на подання скарги. Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина 1 статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні № 40386208 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документа стягувачу у 2014 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2024 року про зняття арешту, Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовився зняти арешт з майна боржника.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Звертаючись зі скаргою, ОСОБА_1 вказав, що він виплатив на рахунок ДВС всю заборгованість, а саме: ОСОБА_2 2 667,75 грн., виконавчий збір 266,77 грн., витрати понесені виконавчою службою у розмірі 369 грн. у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження № 40386208, яке є завершеними та матеріали якого знищено виконавчою службою. Вказане підтверджується долученою до матеріалів скарги копією квитанції №0.0..1 від 04 квітня 2024 року на суму 3 303,52 грн.. Отримувач Вишневий ВДВС у Бучанському районі, який, між тим, також підтвердив надходження 04 квітня 2024 року коштів від ОСОБА_1 на депозитний рахунок відділу в сумі 3 303,52 грн.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного, незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи порушує права ОСОБА_1 та підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, погашення боржником заборгованості, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 4,12,18,81,259-261,268,447-453 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Поновити скаржнику ОСОБА_1 строк для подачі скарги.

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати (зняти) арешт, накладений на все нерухоме майно в межах суми боргу 2 667,75 грн., з боржника ОСОБА_1 , шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження № 3587416 від 28 листопада 2013 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту судового рішення.

Суддя: І. О. Фінагеєва