УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в частині вимог та залишенні заяви без руху в частині вимог

Справа № 495/5829/24

Номер провадження 2-о/495/349/2024

28 червня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Посольство України в Державі Ізраїль про встановлення факту особи та встановлення факту проживання особи на території України, -

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Посольство України в Державі Ізраїль про встановлення факту особи та встановлення факту проживання особи на території України.

У вказаній заяві заявник просить суд:

-встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити особу ОСОБА_1 , який згідно паспорту Держави Ізраїль № НОМЕР_1 має ім`я ОСОБА_2 ;

-встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , згідно паспорту Держави Ізраїль НОМЕР_2 має ім`я ОСОБА_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом н 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України дана заява підлягає розгляду в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Разом з тим, ч. 3 ст. 315 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За змістом п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Вбачається, що суть однієї із вимог заявника зводиться до встановлення того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою.

Як зазначено в абз. 2 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судами не встановлюється тотожність особи, а відповідно до роз`яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Правовий аналіз чинного законодавства свідчить, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, в тому числі, щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

Заяви про встановлення факту належності документів, які посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видає документ.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Посольство України в Державі Ізраїль про встановлення факту, що має юридичне значення, в частині вимог про встановлення особи заявника, згідно приписів ч. 3 ст. 315 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку окремого провадження в цивільному судочинстві, наслідком чого, у відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є відмова у відкритті провадження у справі.

Статтею 318 ЦПК України визначені вимоги до заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині 1 статті 318 ЦПК України вказано, що у заяві повинно бути зазначено:1) який факт заявник просить встановити таз якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Заявник у поданій заяві вказує, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року потрібно йому для отримання документів, що підтверджують його особу та реалізації права на підтвердження громадянства України.

Заявник вказує, що у листопад 2021 року звернувся до консульства України у Державі Ізраїль за отриманням паспорту громадянина України, оскільки свій паспорт громадянина України він загубив та на підтвердження цих обставин надав копію свого свідоцтва про народження у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, де була проставлена відмітка про видачу йому паспорту.

Разом з тим, вказуючи про неможливість вирішити дане питання іншим чином, ОСОБА_1 не додає до заяви доказів того, що він звертався до закордонних дипломатичних установ України на території Ізраїлю, та Радником посольства України у Державі Ізраїль йому було відмовлено у видачі паспорту громадянина України та з яких підстав.

На підставі ст. 185 ЦПК Українисуддя, встановив, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175,318 цього Кодексу, а тому позовна заява підлягає залишенню без руху.

Заявнику необхідно усунути недоліки заяви, а саме надати докази того, що Радником посольства України у Державі Ізраїль йому було відмовлено у видачі паспорту громадянина України та з яких підстав

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 258-261, 315, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Посольство України в Державі Ізраїль в частині вимог про встановлення факту особи.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, Посольство України в Державі Ізраїль в частині вимог про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року залишити без руху, про що повідомити заявника.

Надати заявнику строк в межах десяти днів з дня вручення копії ухвали суду для усунення зазначених в ній недоліків.

Роз`яснити заявнику, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк вимоги ухвали суду будуть виконані, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання, а інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою bd.od.court.gov.ua.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмови у відкритті провадження до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Боярський