ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року місто Чернівці справа №725/1986/24

провадження №22-ц/822/682/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Паланійчук Валентин Петрович на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 29 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, головуючий суддя в суді першої інстанції суддя Вольська-Тонієвич О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06 вересня 2023 року шлюб розірвано.

Після припинення фактичних шлюбних відносин неповнолітні діти сторін проживають разом позивачкою та знаходяться на її утриманні, вихованні.

При цьому відповідач не бере належної участі у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні, а якщо все ж таки надає кошти на їх утримання, то такі суми не є фіксованими та сплачуються ним не у тому розмірі, якого потребують діти.

Через неодноразові повітряні тривоги та небезпеку ракетних ударів, з метою збереження життя та здоров`я, позивачка разом із дітьми вимушено виїхала за межі території України.

З 01 липня 2023 року ОСОБА_1 разом із дітьми проживають у місті Лондон, Великої Британії, де орендують житло.

ОСОБА_1 вкрай важко самостійно утримувати дітей та забезпечувати їх усім необхідним, оскільки вона з березня 2022 року офіційно не працює, а лише отримує дохід від періодичних підробітків.

Позивачка сплачує 2100 фунтів стерлінгів (еквівалент 100 000 грн.) за оренду житла, а також несе витрати по його утриманню. Крім того, неповнолітні діти сторін займаються у школі, що потребує додаткових витрат.

У той же час відповідач матеріально забезпечений. Він виїхав до Сполучених Штатів Америки для працевлаштування. Стан здоров`я його задовільний, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб у нього на утриманні немає.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі по 10 000 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 29 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 6000 (шість тисяч) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 08 березня 2024 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1453 грн. 44 коп.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Паланійчук В.П. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 4000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Посилався на те, що станом на сьогоднішній день відповідач ніде офіційно не працює та не має постійного заробітку, заробляє на прожиття тимчасовими заробітками по найму, а тому вважає доцільним призначити стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій сумі у розмірі по 4000 грн. щомісячно, що є суттєвою сумою для нього та в той же час достатньою для дітей.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що у користуванні позивачки залишилася їхня спільна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку остання здає в оренду за 300 доларів США щомісячно.

Більше того, звертає увагу, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на власні проблеми та витрати, які вона несе на оренду житла, однак жодним чином не обґрунтовує потреби дітей та необхідність стягнення аліментів саме у такій сумі, тобто 20 000 грн.

Сума аліментів, яку вирішено стягувати судом з відповідача тобто в загальній сумі 12 000 грн. на двох дітей на думку ОСОБА_2 є завищеною та у нього немає можливості здійснювати регулярні платежі в такій сумі, так як він офіційно не працевлаштований та отримує доходи від періодичних підробітків, а факт його тимчасового перебування за межами території України ніяк не свідчить про отримання надзвичайних прибутків.

Крім того, судом першої інстанції помилково стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 453,44 грн., замість вірної суми 1211,20 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 02 жовтня 2014 року, який розірвано заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06 вересня 2023 року (а.с.13).

Від даного шлюбу у сторін народилися діти, ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народився син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_6 дочка - ОСОБА_5 (а.с.5, 6).

Після фактичного припинення подружніх стосунків, їхні неповнолітні діти проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні (а.с.10).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції часткового не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 6000 грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому суд виходив з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дітей, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачем обов`язок по утриманню дітей не заперечується. Відповідач в апеляційній скарзі погоджується сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, в твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незгоді з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів.

Враховуючи, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дітей, враховуючи позицію відповідача, який не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, однак не погоджується з визначеним розміром аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей.

Апеляційний суд зазначає, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права та змагальність сторін.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що він на даний час проживає та працює за кордоном, а саме в США.

Так, позивач, звернувшись до суду з позовом, просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 10000 грн. щомісячно на кожну дитину. Суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та відповідно можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі по 6000 грн. щомісячно на кожну дитину. В свою чергу відповідач, який приймав участь як під час розгляду справи судом першої інстанції, мав можливість реалізувати процесуальні права, подавав заяви по суті справи, користувався правовою допомогою, та під час апеляційного перегляду, не заперечував щодо необхідності стягнення аліментів, при цьому належних доказів щодо свого майнового стану який унеможливлює сплату аліментів у визначеному судом розмірі не надав.

Посилаючись на необґрунтовано визначений судом першої інстанції розмір аліментів, відповідач в апеляційній скарзі не зазначає про наявність інших осіб на його утриманні.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі не заперечував обставин його перебування в США, не надав доказів неможливості працевлаштуватися та заробляти кошти, не подавав суду докази щодо стану свого здоров`я.

При цьому, апеляційний суд враховує, що визначені судом аліменти в сукупному розмірі 12 000 грн. щомісячно становлять еквівалент 300 доларів США, які не є надто великою сумую за мірками країни в якій перебуває відповідач.

Вказані доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення справи по суті позовних вимоги ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судового збору

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктами 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2024 рік становить 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Так, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Позивач звільнений від сплати судового збору, таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягав стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1453,44 грн. замість 1211,20 грн.

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору підлягає зміні.

Щодо розподілу судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд прийшов до висновку про залишенням рішення суду першої інстанції по суті розглянутих позовних вимог без змін, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за відповідачем.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині стягнення судового збору. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Паланійчук Валентин Петрович - задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 29 травня 2024 року в частині стягнення судового збору на користь держави змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В решті рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна