Справа № 939/370/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2024 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі головуючої судді Герасименко М.М., за участю секретаря Рассказової М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через представника адвоката Білоус-Литвиненко Л.О., звернувся до суду із позовом до ТОВ «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов обґрунтований тим, що у період з 05 листопада 2021 року по 17 листопада 2023 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді фахівця з безпеки філії департаменту з роздрібної торгівлі. 17 листопада 2023 року позивач звільнений за угодою сторін, однак, відповідач при звільненні не провів з позивачем повного розрахунку по виплаті заробітної плати та не виплатив компенсацію за 35 днів невикористаної щорічної відпустки. Враховуючи те, що заборгованість по заробітній платі не сплачена, вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 104 953,04 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 30 134,63 грн. Крім того позивач зазначає, що, оскільки він був звільнений 17 листопада 2023 року, а виплату всіх сум, що йому належать від відповідача не було проведено, то за час затримки розрахунку за період з 17 листопада 2024 року по 16 лютого 2024 року підлягає стягненню середній заробіток в сумі 83 781,10 грн за 65 робочих днів.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

31 травня 2024 року від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на відсутність у діях відповідача вини. Вказав, що внаслідок ракетно-бомбових ударів РФ торгова мережа, до якої належить ТОВ «Дієса», зазнала значних збитків, а саме ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі, частково знищені товарні запаси і у різних містах України, втрачено контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. Вказані обставини, а також одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару, у тому числі товару, який був знищений, поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в тому числі зобов`язань по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, відповідно до клопотання просив розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в ТОВ «Дієса» та призначено на посаду фахівця з безпеки філії департаменту з роздрібної торгівлі (а.с. 18-20).

17 листопада 2023 року ОСОБА_1 звільнений з ТОВ «Дієса» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується копією витягу з наказу про припинення трудового договору від 16 листопада 2023 року № Z00/16/11/004 (а.с. 21).

Як вбачається з довідки № Z, виданої 12 грудня 2023 року ТОВ «Дієса», ОСОБА_1 нараховано суму до виплати за січень 2023 року 18 112,50 грн, лютий 2023 року 18 112,50 грн, березень 2023 року 45281,25 грн, квітень 2023 року 18 112,50 грн, травень 2023 року 18 112,50 грн, червень 2023 року 45 281,25 грн, липень 2023 року 27 168,75 грн, серпень 2023 року 16 135,30 грн, вересень 2023 року 41 863,18 грн, жовтень 13 561,05 грн, листопад 2023 року 33 393,51 грн (а.с. 22).

Позивачем стверджується, що відповідач не виплатив йому заробітну плату за серпень-листопад 2023 року. Вказане підтверджується випискою по особовому рахунку позивача за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (а.с. 33-36).

З вказаної довідки та виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2023 року по листопад 2023 року включно у розмірі 104 953,04 грн.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Однак, всупереч вказаним вище вимогам Закону та у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з виплати заробітної плати у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 104 953,04 грн.

Досліджені судом документи не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, не мають суперечностей, та дають підставу суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати в розмірі 104 953,04 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно витягу із наказу про припинення трудового договору від 16 листопада 2023 року № Z00/16/11/004, ОСОБА_1 17 листопада 2023 року звільнений з ТОВ «Дієса» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Вказаним наказом визначено виплатити компенсацію за 35 невикористаних календарних днів відпустки.

Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Отже, якщо працівник отримує компенсацію за дні відпусток, на які він набув право до 31 грудня 2023 року, розрахунок середньої заробітної плати здійснюється на підставі виплат, нарахованих у 2023 році. Таким чином, до розрахунку включаються місяці, відпрацьовані протягом 2023 року.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Згідно наданої відповідачем довідки № Z від 12 грудня 2023 року сумарна заробітна плата за період з 01 січня 2023 року по 31 жовтня 2023 року (перед місяцем, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку) складає 261 740,78 грн.

Кількість календарних днів у розрахунковому періоді складає 304 дні.

Сумарна кількість днів невикористаних відпусток складає 35 календарних днів.

Отже, сума грошової компенсації за невикористані дні відпустки становить 30 134,63 грн (261740,78 грн (сумарна заробітна плата за період з 01 січня 2023 року по 31 жовтня 2023 року) / 304 календарних днів вказаного розрахункового періоду х 35 календарних днів невикористаної відпустки).

З огляду на викладене, враховуючи також відсутність заперечень відповідача щодо розрахунку позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 30 134,63 грн, а тому позов у вказаній частині підлягає задоволенню.

Щодо стягнення сум за статтею 117 КЗпП України, необхідно зазначити таке.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини роботодавця наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16.

Відповідно до положень Порядку, середньомісячна зарплата за час затримки розрахунку при звільненні працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки № Z від 12 грудня 2023 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 1288,94 грн (41863,18 грн за вересень 2023 року + 13 561,05 грн за жовтень 2023 року) / (21 робочий день + 22 робочих днів).

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року включно.

За період з 18 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року включно минуло 65 робочих днів (листопад 2023 року - 9 робочих днів; грудень 2023 року - 21 робочих днів; січень 2024 року - 23 робочих днів, лютий 2024 року - 12 робочих днів), а отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 83 781,10 грн (65 днів * 1288,94 грн).

Однак, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Суд враховує, що загальновідомим фактом є зменшення економічної активності суб`єктів підприємницької діяльності внаслідок збройної агресії РФ.

Позивач не обґрунтовував обставин ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат і на них не посилався.

Середній заробіток за час затримки розрахунку обрахований судом у розмірі 83 781,10 грн є неспівмірним із окладом працівника та загальною сумою боргу. Крім того, така неспівмірність може також суттєво погіршити економічну активність відповідача та унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Таким чином, з огляду на фінансове становище підприємства, суд із врахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця приходить висновку визначити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 30 % від загальної заборгованості суми стягнення середнього заробітку, а саме 25 134,33 грн (83781,10 * 30%).

Щодо стягнення судових витрат.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 04/24 від 31 січня 2024 року, копію ордера серії АІ № 1550655 від 16 лютого 2024 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 16 лютого 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 10 000 грн (а.с. 12, 28-30, 31).

Однак, з огляду на складність справи, виконані адвокатом Білоус-Литвиненко Л.О. роботи, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 5 000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн і 5000 грн за надання правничої допомоги.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 1211,20 грн (позовна вимога про стягнення заробітної плати, за яку позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (код ЄДРПОУ - 36483471) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ):

нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 104 953 (сто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 04 копійки;

грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 30 134 (тридцять тисяч сто тридцять чотири) гривні 63 копійки;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 134 (двадцять п`ять тисяч сто тридцять чотири) гривні 33 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (код ЄДРПОУ - 36483471) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (код ЄДРПОУ - 36483471) в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1 211 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 16 липня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко