Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3776/23
Провадження № 2-др/376/4/24
"16" липня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Батовріної І.Г.
за участю секретаря судових засідань Борисевич Д.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира заяву представника позивача адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 376/3776/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,
05.06.2024 року представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 376/3776/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, щодо вирішення питання про судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача: 11 700 грн. витрат понесених за надання правничої допомоги.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що 15.06.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Капустіним В.В. був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги № 292. Відповідно до додатку від 15.06.2022 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 292 від 15.06.2022 року сторони дійшли згоди щодо вартості наданих послуг адвоката у фіксованому розмірі в залежності від конкретного виду наданих послуг, а не погодинної оплати.
Зазначає, що з метою надання правничої допомоги було надано консультацію, складено позовну заяву про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та інші процесуальні документи. Крім цього, брав участь у судових засіданнях, як представник позивача, що призвело до понесення ОСОБА_1 витрат у сумі 11 700,00 грн.
Капустін В.В. вказує, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду, у позовній заяві зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, вказала про вже понесені нею судові витрати на правничу допомогу, а також про можливість їх подальшого понесення у зв`язку із залученням адвоката для участі у судових засіданнях або необхідності підготовки інших процесуальних документів у справі та про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу до суду у визначені законом строки.
29.05.2024 року у справі № 376/3776/23 Сквирським районним судом Київської області ухвалено рішення про задоволення позову в повному обсязі, питання відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося.
У зв`язку з викладеним просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 700,00 грн..
27.06.2024 року представник відповідача адвокат Соболь Б.В. направив до суду заперечення проти заяви представника позивача адвоката Капустіна В.В. про долучення доказів на підтвердження розміру судових витрат та ухвалення додаткового рішення від 30.05.2024 року, в обґрунтування заяви зазначив, що витрати на правничу допомогу вважає завищеними та такими, що не відповідають складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, звертає увагу суду, що розрахунок наданих послуг та акт приймання - передачі виконаних робіт від 29.05.2024 року не в повній мірі відповідає договору про надання правничої (правової) допомоги № 292 від 15.06.2022 року. Просив суд заяву представника позивача задовольнити частково, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу на 5 400 грн., залишивши його в розмірі 6 300 грн.
11.07.2024 року представник позивача адвокат Капустін В.В. через підсистему електронний суд направив додаткові пояснення у справі, у яких вказав, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення судових витрат. У свою чергу стороною відповідача не наведено жодних вагомих аргументів та не надано жодного доказу, що понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги не відповідаю критерію розумності, співмірності, реальності адвокатських витрат. Наголошує, що на законодавчому рівні закріплено право особи на відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, на користь якої ухвалене судове рішення. Вказує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи вартість послуг адвоката, залежно від їх видів, сторони керувалися мінімальними сумами станом на 2018 рік, які вказані у Рекомендаціях щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року та Рекомендаціях щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 року. Акт приймання - передачі виконаних робіт від 29.05.2024 року містить відповідне найменування наданих послуг, факт надання яких підтверджується матеріалами справи, та їх вартість у розмірі 11 700 грн., й узгоджується з детальним описом робіт, виконаних адвокатом.
Представник позивача адвокат Капустін В.В. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій він просить розгляд заяви здійснювати за його відсутності та за відсутності позивача, заяву підтримує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій він просить розгляд заяви здійснювати за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Просив суд врахувати заперечення від 27.06.2024 року та задовольнити його в повному обсязі.
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи та зміст рішення суду від 29.05.2024 р. суд, дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі, виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, 15.06.2022 р. між адвокатом Капустіним В.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 292. (а.с.154-155)
З додатку до договору про надання правничої (правової) допомоги № 292 від 15.06.2022 р. вбачається, що сторони дійшли згоди щодо вартості наданих послуг адвоката у фіксованому розмірі в залежності від конкретного виду наданих послуг, а не погодинної оплати. (а.с.156)
Крім того, згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт від 29.05.2024 р. сторони погодили, зокрема, що договір про надання правничої допомоги виконано адвокатом належним чином та клієнт до адвоката претензій немає (а.с.158).
Також, суду надано квитанції про оплату правничої допомоги від 20.11.2023 року в розмірі 2 100,00 грн. та від 29.05.2024 року в розмірі 9 600,00 грн. (а.с.159-160).
Суд вважає, що заявлені до стягнення судові витрати підлягають частковій компенсації, враховуючи таке.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)).
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі N 910/9714/22).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
У даній справі ціна позову складає 7164,61 грн., у той же час представник позивача адвокат Капустін В.В. просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 11 700 грн., що значно перевищує ціну позову.
В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу представник позивача адвокат Капустін В.В. надав копію договору про правничу (правову) допомогу від 15 червня 2022 року, додаток до договору про надання правничої (правової) допомоги № 292 від 15 червня 2022 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої (правової ) допомоги № 292 від 15.06.2022 року, акт приймання - передачі робіт за договором про надання правничої (правової ) допомоги № 292 від 15.06.2022 року, а також копії квитанцій від 20.11.2023 року та від 29.05.2024 року про сплату позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 11 700 грн.
Суд не може погодитися із визначеним розміром витрат на правничу допомогу і враховує, що предметом позову є стягнення 3% річних та інфляційних витрат, підготовка процесуальних документів в даній справі не потребувала аналізу великої кількості документів, вивчення та аналізу судової практики, справа по суті є незначною.
Зважаючи на викладене вище та положення вказаних вище норм, а також те, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами, слід ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, враховуючи наявність клопотання представника відповідача про зменшення розміру судових витрат, суд дійшов висновку, що зважаючи на критерій розумності співрозмірності, складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.. При цьому суд вбачає співмірність вказаного розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141,143, 246,260, 270 ЦПК України, суд,
Заяву представника позивача адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 376/3776/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення, яким:
- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч гривень).
У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.
Додаткове рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Суддя І.Г. Батовріна