Провадження № 22-ц/801/1391/2024, 22-ц/801/1392/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуСправа № 127/29412/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Медвецького С.К.,

за участі секретаря судового засідання Литвина С.С., ОСОБА_1 , адвоката Федчук Т.М., ОСОБА_2 , адвоката Шабатура О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федчук Тетяна Мирославівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2024 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинку та земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ будинку та земельної ділянки, який мотивовано тим, що сторони є співвласниками, тобто кожному на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частці будинку АДРЕСА_1 та на праві спільної сумісної власності - земельна ділянка, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначав, що його право власності на вказане вище нерухоме майно, підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2020 року за індексним номером витягу 201286173. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-256, договір про поділ спадкового майна, від 21.02.2020 року, видані державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Прокопенко А.Л., після смерті батька позивача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право відповідача на її частку будинку, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку від 01.08.2019 року, інформацією з ДРРПНМ та Свідоцтвом про спадщину за законом на 1/6 частку від 02.11.2007 року.

Право спільної сумісної власності на вказану вище земельну ділянку, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується Витягом з ДЗК про земельну ділянку та інформацією з ДРРПНМ.

Позивач вказав, що співвласники не можуть дійти згоди щодо спільного володіння та користування вищезазначеним майном, відповідач чинить перешкоди у цьому, добровільно розділити майно не бажає, користується усім майном одноосібно, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому просив виділити у натурі його частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виділити у натурі його частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 , та визнати за ним право приватної особистої власності на це майно. Стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати.

23.12.2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ будинку та земельної ділянки, яка мотивована тим, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 02.11.2007, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №1-759, ОСОБА_3 є власницею 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на дану частину зареєстровано КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про, що в реєстровій книзі № 57 від 21.11.2007 зроблено запис за реєстровим № 16121.

Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.08.2019 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1209, ОСОБА_3 належить 1/3 частина вище зазначеного житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами. Право власності на дану частину зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48054406 від 01.08.2019.

Загальний розмір частки позивача за зустрічним позовом у праві спільної власності на житловий будинок складає частину, інша частина житлового будинку належить ОСОБА_4 .

Договори про порядок володіння та користування житловим будинком, ні сторонами, ні попередніми власниками, не укладались.

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що вона користується 1/2 частиною житлового будинку, постійно проживаючи в ньому разом зі своєю донькою ОСОБА_2 . За власні кошти нею здійснено приєднання будинку до системи централізованого водопостачання та водовідведення, облаштовано в будинку санвузол. Будь яких заперечень з цього приводу з боку ОСОБА_4 , не було.

Крім того, відповідно до рішення 9 сесії 8 кликання від 28.05.21р. №442 Вінницької міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 передано безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 , в межах існуючого будинковолодіння, земельну ділянку (присадибна ділянка) площею, 0,1000 га (кадастровий номер :02:091:0272), згідно з технічною документацією.

Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 60359698 від 14.09.2021.

Домовленостей щодо зміни розміру часток у праві власності на земельну ділянку між сторонами не має. Самостійно домовитись щодо порядку поділу спільного будинку та земельної ділянки сторони не можуть, що стало підставою для звернення до суду із зустрічною позовною заявою, яку вона просила прийняти до спільного розгляду з первісним позовом і об`єднати в одне провадження та здійснити поділ спільного майна, виділивши ОСОБА_3 у натурі 1/2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 , припинивши право спільної власності та визнавши за нею право приватної особистої власності на це майно. Крім того, просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 у натурі 1/2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену рожевим кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Визнано за ОСОБА_1 право приватної особистої власності на 1/2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену рожевим кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Припинено право спільної власності ОСОБА_1 на частки житлового будинку з прибудовами з господарськими будівлями, спорудами та на частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (позначену блакитним кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

В задоволенні інших вимог, а саме: у виділенні 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначеної блакитним кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи) - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинку та земельної ділянки, задоволено.

Виділено ОСОБА_2 у натурі 1/2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену блакитним кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Визнано за ОСОБА_2 право приватної особистої власності на частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену блакитним кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Припинено право спільної власності ОСОБА_2 на частки житлового будинку з прибудовами з господарськими будівлями, спорудами та на частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (позначену рожевим кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію відступу від ідеальних часток по площі будинку, а саме 0,25 м.кв., у розмірі 43 506 (сорок три тисячі п`ятсот шість гривень) грн 00 копійок.

Також додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 7 000 (сім тисяч) гривень. Решту витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу та сплату судового збору - залишено за ОСОБА_2 .

Заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 7 000 (сім тисяч) гривень.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертиз в розмірі 9 037 (дев`ять тисяч тридцять сім) гривень 56 копійок.

Решту витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та сплату судового збору залишено за ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Федчук Тетяна Мирославівна подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нові рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та перерозподілити судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в оскаржуваному рішенні суду визначено варіант 2 (додаток № 15) висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи поділу земельної ділянки в ідеальних частках по та встановлено порядок користування земельною ділянкою, при цьому судом не визначено варіанту поділу житлового будинку, враховуючи, що експертом такі варіанти визначалися.

Скаржник вважає, що максимально наближеним варіантом розподілу домоволодіння до ідеальних часток по є варіант 1 (додаток № 11) висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, за яким експертом запропоновано виділити в натурі одному співвласнику 53/100 частки, а другому співвласнику 47/100 частки, грошова компенсація 24 202, 00 грн.

Також скаржник вважає, що в разі задоволення апеляційної скарги, підлягає зміні й додаткове судове рішення про розподіл судових витрат.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, вказує, що на її переконання, максимально наближеним варіантом розподілу домоволодіння до ідеальних часток по 1/2 є варіант 2 (додаток № 11) висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам в повній мірі.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2019 року за № 175992076 (т.1, а.с.55-56) та від 21.02.2020 року за № 201286173 (т.1, а.с.15-16), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.10.2021 року за №281849872(т.1, а.с.17-18) та від 29.10.2021 року за № 282081183(т.1, а.с.19-20), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Договору про поділ спадкового майна, від 21.02.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Прокопенко А.Л. (т.1, а.с.23-24) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2020 року за №3-256 (т.1, а.с.38), після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 належить частка будинку АДРЕСА_1 .

Право ОСОБА_5 на частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 . підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.08.2019р.( т.1, а.с.52). Свідоцтвом про спадщину за законом від 02.11.2007р. підтверджується право власності ОСОБА_5 на частину будинку АДРЕСА_1 .( т.1, а.с.53-54)

Наявність спірного житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується копією технічної документації (т.1, а.с.37-51, 60-76), копією технічного паспорта (т.1, а.с.32-36, 77-82) та копією звіту про оцінку (т.1, а.с.9-14, 26-28).

Як вбачається із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.05.2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 ( т.1, а.с.84)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2024 року за №2-19 та №2-18 (т.1, а.с.85, 86), витягів з Державного реєстру речових прав від 15.01.20234 року за № 361921002 та 361920241 (т.1, а.с.87 - 88), право власності на частку будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , переходить до доньки ОСОБА_5 ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 24 травня 2024 року ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Згідно з висновком експерта додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-471 від 08.02.2024 року, експертом вирішено питання про визначення ідеальних часток для ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та земельної ділянка, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1000 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 .

Висновком визначено три можливих варіанти проекту розподілу житлового будинку та земельної ділянки між їх співвласниками з урахуванням рівності часток у праві власності, а саме по 1/2 частки кожного.(т.2, а.с.4-68)

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав, що у відповідності з проведеною по справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи № ОС-471 від 08.02.2024 року вбачається, що реальний розподіл спірного домоволодіння можливий, відтак здійснив відповідний розподіл.

Визначаючись стосовно спірних правовідносин, апеляційний суд виходить із такого.

Предметом спору у цій справі є нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по по провулку 5-ому Комарова у м. Вінниця.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно зі статтею 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ці норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового врегулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина перша, четверта статті 88 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

З урахуванням наведених норм, думки сторін у справі, які наполягали на 2 варіанті висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року про розподіл будинку та земельної ділянки, встановлених обставин у справі, суд першої інстанції, взявши до уваги результати висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену рожевим кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи), а також про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену блакитним кольором у варіанті № 2, додатку № 15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального і процесуального права дійшов переконання, що саме варіант 2 висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року поділу спірного майна є найсприятливішим для сторін, оскільки відповідно до висновку експерта такий варіант можливий та саме його підтримували сторони під час розгляду справи в місцевому суді.

Водночас, залишилось не вирішеним питання щодо спільного користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 кв.м. земельної ділянки.

Оскільки суд дійшов висновку про обрання способу поділу земельної ділянки за варіантом 2 (додаток 15) висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року, то необхідно залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 кв.м. земельної ділянки за варіантом 2 (додаток 15) експертизи, позначених сірим кольором, доповнивши таким чином резолютивну частину оскаржуваного судового рішення.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Частки визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте, якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 369/6871/16-ц.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який за наявності невирішеного спору між сторонами, обґрунтовано взяв до уваги висновок експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, про здійснення поділу спільного житлового будинку за більш прийнятним варіантом для сторін, а саме за варіантом 2 (додаток 11) висновку експертизи.

Однак, які саме частини структури будинку та кому потрібно виділити у резолютивній частині свого рішення відповідно до 2 варіанту експертизи суд першої інстанції не вказав, а обмежився лише зазначенням про те, що необхідно виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у натурі по 1/2 частки житлового будинку.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині шляхом доповнення в такий спосіб: виділити в натурі ОСОБА_1 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в по АДРЕСА_2 , а саме; стіни 1-1, площею 8,5 кв. м, кухня 1-2, площею 5,4 кв. м; прихожа 1-3, площею 15,2 кв. м, частина кімнати 1-4, площею 7,8 кв. м, всього по житловому будинку 36,9 кв.м. на суму 222 083 грн., щодо господарських будівель та споруд: ганок, погріб «n/а», сарай «Б», убиральна «Г», сарай «Д», огорожа №1-3, 1/2, всього на суму 322 333,50 грн., розмір цієї частки складає 44/100 або 11/25, а також виділити в натурі ОСОБА_2 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в по АДРЕСА_2 , а саме: частина кімнати 1-4, площею 7,7 кв. м, кімната 1-5, площею 10,1 кв. м; кімната 1-6, площею 18,6 кв. м, всього по житловому будинку 36,4 кв.м. на суму 235 075 грн., щодо господарських будівель та споруд: гараж «В», сарай «В1», огорожа №1- №3, 1/2, всього на суму 409 345,50 грн., розмірі цієї частки складає 56/100 або 14/25.

Між тим, враховуючи, що виділена частка ОСОБА_2 на 0,25 м.кв. більша від ідеальних часток по площі будинку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути грошову компенсацію вартості частки житлового будинку в розмірі 43 506 грн, що визначено висновком експертизи.

При цьому, як зазначено у висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року, розподіл житлового будинку за варіантом 2 можливо виконати за умови: влаштування дверного прорізу та подвійних дверей для забезпечення окремого входу до приміщення 1-5; демонтажу дверного блоку з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-6; влаштування перегородки у приміщенні 1-4.

Наведеного суд першої інстанції не врахував та помилково не зазначив про необхідність зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забезпечити розподіл житлового будинку у визначений висновком експерта спосіб.

Відтак, колегія суддів доходить висновку про необхідність доповнення резолютивної частини оскаржуваного рішення, зобов`язавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забезпечити влаштування дверного прорізу та подвійних дверей для забезпечення окремого входу до приміщення 1-5; демонтажу дверного блоку з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-6; влаштування перегородки у приміщенні 1-4.

Витрати на проведення вказаних ремонтно-будівельних робіт необхідно покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в мотивувальній частині рішення суду, однак вважає за необхідне змінити вказане рішення суду, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції.

Що стосується додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2024 року у цій справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, у розумінні приписів статті 126 ГПК України (ст. 137 ЦПК України) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2024 року відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь витрати, понесені нею при сплаті судового збору та за професійну правничу допомогу, розмір плати за надання правової допомоги, яка обумовлена додатком № 1 до договору, складає 15 000,00 грн.

Також 29.04.2024 року представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвокат Федчук Т.М. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених останнім при сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу, розмір плати за надання правової допомоги, яка обумовлена в договорі, складає 15 000,00 грн.

Керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником позивача, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципу співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Також, ухвалюючи додаткове рішення, суд, оцінивши відповідність суми понесених витрат критеріям співмірності необхідних і достатніх витрат, реальності і розумності з урахуванням фактично наданих послуг з правової допомоги, дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Що стосується витрат на проведення експертизи, то суд першої інстанції також правильно вважав, що такі підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково, а саме в розмірі 9 037,56 грн, що становить половину витрат, понесених останнім на проведення експертиз, оскільки ОСОБА_2 в цій частині просила витрати по проведенню експертизи розділити порівну між сторонами, з огляду на принципи справедливості та пропорційності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги що стосуються додаткового рішення суду не знайшли свого підтвердження, тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1ст. 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федчук Тетяна Мирославівна, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки та позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинку та земельної ділянки задовольнити частково.

Виділити в натурі ОСОБА_1 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в по АДРЕСА_2 , а саме; стіни 1-1, площею 8,5 кв. м, кухня 1-2, площею 5,4 кв. м; прихожа 1-3, площею 15,2 кв. м, частина кімнати 1-4, площею 7,8 кв. м, всього по житловому будинку 36,9 кв.м. на суму 222 083 грн., щодо господарських будівель та споруд: ганок, погріб «n/а», сарай «Б», убиральна «Г», сарай «Д», огорожа №1-3, 1/2, всього на суму 322 333,50 грн., розмір цієї частки складає 44/100 або 11/25.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену рожевим кольором у варіанті №2, додатку №15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Припинити право спільної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Виділити в натурі ОСОБА_2 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в по АДРЕСА_2 , а саме: частина кімнати 1-4, площею 7,7 кв. м, кімната 1-5, площею 10,1 кв. м; кімната 1-6, площею 18,6 кв. м, всього по житловому будинку 36,4 кв.м. на суму 235 075 грн., щодо господарських будівель та споруд: гараж «В», сарай «В1», огорожа №1- №3, 1/2, всього на суму 409 345,50 грн., розмірі цієї частки складає 56/100 або 14/25.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 (позначену блакитним кольором у варіанті №2, додатку №15, висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи).

Припинити право спільної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:091:0272, площею 0.1 га, цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 кв.м. земельної ділянки кадастровий номер :02:091:0272, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за варіантом 2 (додаток 15) висновку експерта № ОС-471 від 08.02.2024 року за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію відступу від ідеальних часток по площі будинку, а саме 0,25 м.кв., у розмірі 43 506 грн 00 копійок.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забезпечити влаштування дверного прорізу та подвійних дверей для забезпечення окремого входу до приміщення 1-5; демонтажу дверного блоку з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-6; влаштування перегородки у приміщенні 1-4.

Витрати на проведення вказаних ремонтно-будівельних робіт покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 22 липня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.К. Медвецький