Справа № 464/7436/23 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/596/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання після досягнення повнолітня, у розмірі 1/4 всіх доходів боржника щомісячно, починаючи із дати подання позову і до закінчення навчання дочкою.

Обґрунтовує позов тим, що спільна з відповідачем донька ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі у ЛНУ ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_4 на факультеті громадського розвитку та здоров`я, за рахунок державного бюджету за спеціальністю «Ветеринарна гігієна, санітарія і експертиза». Крім того, повнолітня донька також є студенткою 4-го курсу факультету педагогічної освіти (платна форма навчання), потребує матеріальної допомоги. Від подружнього життя в неї з відповідачем є ще двоє неповнолітніх дітей. Відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, має можливість надавати грошову допомогу, але утримання доньки не здійснює. Просила позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 30.10.2023 і до закінчення ОСОБА_3 навчання в ЛНУ ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_4 на факультеті громадського розвитку та здоров`я, але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним, таким, що порушує його права та інтереси.

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що на обґрунтування своїх доводів він надавав відповідні скріншоти замовлень, квитанцій та чеки оплати не тільки за саме навчання доньки, а й купівлю різного одягу, взуття та техніки.

Не погоджується з висновком суду про те, що всі його доводи в заперечення позовних вимог свідчать лише про те, що він намагається перекласти батьківський обов`язок у фінансовому забезпеченні дитини на матір.

Вказує, що окрім доньки також має двох синів, проте не відмовляється від утримання доньки, та за можливості оплати її навчання.

Вважає, що судом було невірно сприйнято його доводи про те, що він утримує доньку в інший спосіб, купуючи побутові речі, предмети одягу, тощо, адже він не намагався довести що має підстави для звільнення від обов`язків як батька, та наголошував на продовженні допомоги в тій мірі, в якій зможе надати своїй доньці, в тому числі щодо оплати навчання.

Із врахуванням наведеного просив скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції вирішуючи спір врахував, що повнолітня донька проживає з матір`ю, перебуває на її повному утриманні і на даний час продовжує навчання, тому прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , на день звернення до суду ОСОБА_3 не досягла 23 років (а.с.10).

З копії довідки № 305 від 20.10.2023 вбачається, що ОСОБА_3 навчається на четвертому курсі ЛНУ ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_4 на факультеті громадського розвитку та здоров`я, денна форма навчання за рахунок коштів державного бюджету. Термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2026 року.

З копії довідки №365 від 27.10.2023 вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу заочної платної форми навчання факультету педагогічної освіти у Львівському національному університеті ім.І.Франка (а.с.11).

Повнолітня донька ОСОБА_3 зареєстрована АДРЕСА_1 , на час розгляду ухвалення рішення донька сторін проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 працює у відокремленому структурному підрозділі Львівського фахового коледжу харчової та переробної промисловості НУХТ на посаді викладача, загальна сума нарахованої заробітної плати за період з 07.09.2022 по 31.10.2023 становить 192 391,54 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 26.12.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Обставини за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків є порушенням закону.

У відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет», приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 добровільно по мірі можливості допомагає доньці колегія суддів до уваги не бере, оскільки це є його обов`язком як батька дитини.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.