Провадження № 2/205/1262/24
08 липня 2024 рік м. Дніпро
Ленінський районний суду м. Дніпропетровська
у складі головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Тімофєєвої І.В.
У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Таборовець А.П. звернувся до ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 05.01.2021 року в розмірі 3000,00 Доларів США (день пред`явлення вимоги, просили вважати день пред`явлення позову до суду),
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 11.05.2019 року у розмірі 5601,64 Євро, що складається з суми основного боргу у розмірі 5000,00 Євро та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 601,64 Євро;
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 11.05.2019 року у розмірі 5041,48 Доларів США, що складається з суми основного боргу у розмірі 4 500,00 Доларів США та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 541,48 Доларів США.
В обґрунтування вимог позову зазначає, що 11 травня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач 11.05. 2019 року надав відповідачу позику у сумі 5 000,00 Євро та 4 500,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути позику в строк до 30.09.2019 року, про що складено відповідну розписку.
05 січня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач 05.01.2021 надав відповідачу позику у сумі 3 000,00 доларів США, про що складено відповідну розписку.
Однак, станом на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 позику за договорами не повернув. Відповідач не вживає будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості. Неодноразові усні звернення з приводу повернення позичених коштів залишились проігнорованими.
Крім того, ст.. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по договору позики від 11.05.2019 року, що станом на дату подання позову становить: 601,64 Євро. та 541,48 дол. США.
Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, становить 8041,48 дол. США та 5601,64 Євро, що включає в себе: 1) по договору позики від 05.01.2021 року: 3 000,00 дол. США - основного боргу; 2) по договору позики від 11.05.2019 року: 4 500,00 дол. США - основного боргу; 541,48 дол. США - 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань; 5 000,00 Євро - основного боргу; 601,64 Євро - 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань;
Щодо строку повернення позики за договором позики від 05 січня 2021 року.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (абз.2 ч.І ст. 1049 ЦК України). За наявною у позивача інформацією, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Позивачем вживались заходи щодо направлення на ім`я відповідача вимоги, щодо повернення позики, оскільки за договором позики від 05 січня 2021 року не встановлений строк виконання боржником зобов`язання. Однак, доставка поштової кореспонденції до місця реєстрації відповідача - ОСОБА_2 неможлива, у зв`язку перебуванням міста Маріуполь під окупацією, про що повідомлено на сайті Укрпошта. Враховуючи вищенаведене, днем пред`явлення вимоги, щодо повернення позики за договором позики від 05 січня 2021 року, просять вважати день пред`явлення цієї позовної заяви до суду.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач та його представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. До суду надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Згідно п. 19 Розділу XIII "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України) особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.
Відповідно до 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.
Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином,
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи..
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав:
У ході судового розгляду встановлено, що 11.05.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено в письмовій формі договір позики. Предметом позики були грошові кошти у сумі 5 000,00 Євро та 4 500,00 доларів США, що підтверджується власноруч складеною Позичальником розпискою про отримання коштів в борг від 11.05.2019 року. Як вбачається із розписки, копія якої знаходиться у матеріалах справи, відповідач ОСОБА_2 зобов`язується погасити борг до 30.09.2019 року.
05 січня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач 05.01.2021 надав відповідачу позику у сумі 3 000,00 доларів США, про що складено відповідну розписку.
Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст.ст.526, 1046-1050 ЦК України. Також, встановлюючи природу спірних правовідносин, судом відповідно до вимог ст.360-7ЦПК України була врахована правова позиція, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами другою - п`ятою статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
За частиною 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Однак на день звернення позивача з позовом до суду відповідач не здійснив жодного платежу за договорами позики грошей.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 від 26.04.2017 року сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання та зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).».
Таким чином грошова сума за договором позики з урахуванням 3% річних на момент винесення рішення підлягає стягненню в судовому порядку. Цей порядок обчислення 3% річних стосується і суми боргу у іноземній валюті. Таку позицію висловив і Верховний Суд у своєму рішенні по справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року.
Відповідно до розрахунку, розмір 3 % річних (по сумі боргу 5 000,00 Євро) від простроченої суми за період з 01.10.2019 року по 04.10.2023 року складає 601,64 Євро.
Відповідно до розрахунку, розмір 3 % річних (по сумі боргу 4 500,00 дол. США) від простроченої суми за період з 01.10.2019 року по 04.10.2023 року складає 541,48 дол. США.
Щодо строку повернення позики за договором позики від 05 січня 2021 року.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Доставка поштової кореспонденції до місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 відсутня, у зв`язку перебуванням міста Маріуполь під окупацією, про що повідомлено офіційно на сайті Укрпошта.
Відповідно Вимоги щодо повернення заборгованості за договором позики від 05.01.2021 року у розмірі 3 000, 00 дол.. США та акту від 03.10.2023 року складеного АБ «ТАБОРОВЕЦЬ ТА ПАРТНЕРИ» про відмову прийняття поштового відправлення із зазначенням адреси одержувача АДРЕСА_1 , позивачем вживались заходи щодо направлення Досудової вимоги на зареєстровану адресу відповідача.
Таким чином, розмір заборгованості за договором позики від 05.01.2021 року на користь Позивача, складає 3 000,00 дол. США.
Розмір заборгованості за договором позики: від 11.05.2019 року на користь Позивача, складає:
- 5 041,48,00 дол. США: основний бор у сумі 4 500,00 дол. США, 3% відсотки річних у сумі 541,48 дол. США;
- 5 601,64 Євро: основний борг у сумі 5 000,00 Євро, 3% відсотки річних у сумі 601,64 Євро.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Верховний Суд у своїй Постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначив,що « Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000,00 дол. США основного боргу за договором позики від 05.01.2021 року; грошові кошти в сумі 5601,64 Євро загальної заборгованості за договором позики від 11.05.2019 року, яка складається з основної суми боргу у розмірі 5 000,00 Євро та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 601,64 Євро; грошові кошти в сумі 5 041,48 дол. США загальної заборгованості за договором позики від 11.05.2019 року, яка складається з основної суми боргу у розмірі 4 500,00 дол. США та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 541,48 дол. США.
Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову .
При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 247, 259, 263-265, 281, 282, 284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Таборовець Андрія Петровича до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики від 05.01.2021 року суму в розмірі 3 000 (три тисячі) дол. США 00 центів.
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики від 11.05.2019 року суму в розмірі 5 601,00 (п`ять тисяч шістсот одна) Євро, що складається з основної суми боргу у розмірі 5 000 Євро та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 601,64 Євро.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики від 11.05.2019 року суму в розмірі 5 041 (п`ять тисяч сорок один) дол. США 48 центів, що складається з основної суми боргу у розмірі 4 500,00 дол. США та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 541,48 дол. США.
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення судового рішення. В разі, якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.07.2024 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва