Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

Справа № 695/160/21

номер провадження 2/695/80/24

02 липня 2024 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Шевченка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитом спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 05.03.2015 р. ОСОБА_5 (позичальник) отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 13133,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 померла.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за вказаним договором в останнього утворилася заборгованість, яка станом на дату смерті позичальника становить 6855,17 грн.

Спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в строк з 19.08.2016 р. по 19.06.2017 р.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідачі постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, оскільки не відмовилися від спадщини в строки, передбачені ст.1270 ЦК України.

11.04.2020 р. банком була направлена претензія кредитора до Золотоніської районної державної нотаріальної контори.

06.08.2020 р. позивачем було отримано відповідь від нотаріуса, в якій зазначалося, що спадкоємці померлої ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися

26.10.2020 р. банком було направлено відповідачам лист-претензію з вимогою погашення боргу, але ніяких дій спадкоємцями здійснено не було.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 05.03.2015 у розмірі 6855,17 грн. та судовий збір.

Ухвалою судді від 31.03.2021 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

06.09.2022 р. було подано до суду уточнену позовну появу, в якій позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 05.03.2015 у розмірі 6855,17 грн. та судовий збір з відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17.10.2022 р. провадження в справі в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця було закрито в зв`язку зі смертю відповідача; підготовче провадження в справі закрито і справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку.

Ухвалою суду від 21.12.2022 р. було здійснено повернення розгляду справи до стадії підготовчого засідання.

21.03.2023 р. позивачем було подано до суду уточнену позовну появу, в якій позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 05.03.2015 у розмірі 6855,17 грн. та судовий збір з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 15.08.2023 р. було залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 10.01.2024 р. підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник вказав, що свідоцтво про смерть позичальника банк отримав 27.11.2019 р., а в нотаріальну контору звернувся 03.04.2020 р. Відповідачі на день відкриття спадщини були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем, тому відповідно до вимог ч.1 ст.1258 ЦК України є такими, що прийняли спадщину. Представник зазначив, що банк не має додаткових доказів, які б свідчили про факт проживання спадкоємців разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Банку невідомо про обсяг та грошову оцінку спадкового майна.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив до суду не надали.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явилися без поважних причин, не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

05.03.2015 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої банк зменшив позичальнику розмір заборгованості кредиту до 13913,60 грн.

З копії актового запису про смерть №62 від 22.08.2016 р., вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання померлої АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконкому Гельмязівської сільської ради від 19.05.2021 р. №996 на день смерті ОСОБА_5 до складу її сім`ї входили: чоловік ОСОБА_4 , сини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

З копії актового запису про смерть №17 від 10.02.2020 р., наданого 12.11.2021 р. Золотоніським ВДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області на запит суду встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що згідно розрахунку банку за життя ОСОБА_5 в порушення умов кредитного договору взятих на себе зобов`язань не виконала та непогашена заборгованість на день її смерті становить 6855,17 грн.

03.04.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» була направлена до Золотоніської районної державної нотаріальної контори претензія кредитора.

26.10.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були направлені листи-претензії.

З копії спадкової справи, наданої Золотоніською районною державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємці померлої з заявами на прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

У разі, якщо фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав і законних інтересів судом шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17.

Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики Верховного Суду, а саме в постановах від 12.02.2020 р. у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України садкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зазначене також міститься у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, в якому зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника /позичальника/ за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України про те, що спадкоємці боржника за умови прийняття ними спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного ними у спадщину.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

У разі неотримання від спадкодавця в спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтовуючи підстави заявленого позову, банк посилався на те, що відповідачі відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину після смерті позичальника, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів за адресою місця проживання позичальника (спадкодавця) на день смерті останнього не є безумовним підтвердженням того, що вони являються її спадкоємцями та фактично прийняли спадщину після її смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачі є спадкоємцями померлої ОСОБА_5 (за законом чи заповітом), а також, що вони постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заявили про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності в спадкодавця ОСОБА_5 рухомого та/або нерухомого майна/, а також вартості такого майна, незважаючи на те, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, згідно з положеннями ч.1 ст.32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є відкритою та загальнодоступною.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Враховуючи недоведеність позивачем обов`язкових обставин, які дають правові передумови для покладення на спадкоємців померлого обов`язку повернути борг кредитору спадкодавця, в тому числі щодо наявності, об`єму, вартості спадкового майна у межах якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 10 липня 2024 року.