Справа № 759/9050/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9414/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги адвоката Мовчан Анни Володимирівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», та адвоката Лозової Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Ул`яновської О.В., у цивільній справі № 759/9050/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення заробітної плати. Зазначав, що 16 травня 2019 року він був обраний на посаду Генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України». 21 травня 2019 року між ним та ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» було укладено трудовий договір (контракт) №2. 28 вересня 2022 року відповідно до наказу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» № 920 його було звільнено з посади генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. Умовами вищевказаного контракту було визначено, що керівнику товариства може виплачуватись річна премія за досягнення цілей та ключових показників, встановлених керівнику на відповідний рік за рішенням Вищого органу товариства, максимальний розмір якої складає 150% від річного посадового окладу. 30 квітня 2021 року рішенням учасника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» №89/2021 йому були затверджені цілі та ключові показники генерального директора на 2021 рік. Нарахування та виплата керівнику премії здійснюється за умови прийняття рішення Вищим органом Товариства, в якому визначається розмір премії та підстави її виплати. На виконання цілей та ключових показників ним 08 лютого 2022 року направлено подання про внесення питання на розгляд загальних зборів учасників ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про затвердження звіту генерального директора про виконання цілей та ключових показників за 2021 рік. Однак, станом на момент звернення до суду з позовом, відповідачем не було розглянуто вказане подання та не нараховано і не виплачено належну йому премію за результатами оцінки досягнення цілей та ключових показників за 2021 рік. Вказував, що його річна премія за результатами роботи складає 83,57%, визначеної відповідно до службової записки начальника управління внутрішнього аудиту від 03 червня 2022 року, що становить 123,35% від річного посадового окладу генерального директора Товариства та складає 10 529 400,00 грн. Він письмово звертався до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити річну премію, проте відповіді не отримав, а грошові кошти виплачені не були. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» річну премію за результатами роботи у 2021 році у розмірі 125,35% від річного посадового окладу Генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» згідно з трудовим договором (контрактом) №2 від 21 травня 2019 року, що становить 10 529 400,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 та у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Лозова Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, помилковими висновки суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах нарахування та виплата премії є правом, а не обов`язком відповідача. Так, умовами трудового контракту визначено обов`язок відповідача встановлювати позивачу на кожен рік індивідуальні цілі та ключові показники його роботи, тобто, іншими словами додаткову роботу/додаткові виробничі завдання, функції, а також встановлено обов`язок із виплати позивачу премії (винагороди) у залежності від рівня виконання індивідуальних цілей та ключових показників (додаткової роботи, виробничих завдань і функцій). Отже, указана премія по суті є додатковою заробітною платою, яка є складовою оплати праці, розмір якої визначається відповідачем в залежності від рівня виконання позивачем індивідуальних цілей та на підставі певних критеріїв, погоджених сторонами у трудовому контракті. Наведене свідчить, що премія, яка відповідно до умов трудового договору (контракту) пов`язана з виконанням виробничих завдань і функцій працівника та має заздалегідь обумовлені працівником і роботодавцем критерії (показники) преміювання, є обов`язковою виплатою, розмір якої залежить від конкретних результатів роботи у працівника. У свою чергу, здійснення оцінки виконаної позивачем роботи, визначення розміру премії (винагороди за виконану роботу), її нарахування та виплата не залежить виключно від волі чи бажання відповідача, оскільки він є пов`язаним умовами трудового контракту, який регулює питання оплати праці позивача та вимогами чинного законодавства. Тож, право виконувати чи не виконувати трудовий контракт за жодних умов не є правом відповідача, оскільки у такий спосіб заперечується сама суть трудового контракту як регулятора трудових відносин. Суд першої інстанції безпідставно ототожнив спірну премію з додатковою пільгою, яка запроваджена з метою заохочення позивача і його стимулювання, оскільки премія, яка передбачена п. 3.3 трудового контракту є виробничою премією. При цьому, захист судом порушеного права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю - отримання додаткової заробітної плати, пов`язаної із виконанням ним виробничих завдань і функцій не є втручанням у господарську діяльність відповідача. Також вважає помилковими висновки суду, що винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням Вищого органу відповідача, яким відповідач не є, а тому і підстави для стягнення премії з відповідача відсутні. Невиконання загальними зборами товариства свого обов`язку щодо оцінки досягнення позивачем цілей та ключових показників за 2021 рік, визначення розміру премії, її нарахування та виплати призводить до настання правового наслідку для відповідача в цілому. Вказує, що єдиним документом, який суд першої інстанції використав як доказ наявності підстав для неприйняття відповідачем рішення про нарахування та виплату позивачу премії є протокол №137 засідання Наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» від 16 вересня 2022 року, у якому без посилання на конкретні факти та докази, які це підтверджують, викладено узагальнене твердження про, нібито, наростаюче невиконання позивачем як Генеральним директором відповідача рішень єдиного учасника відповідача. Також суд не з`ясував, які саме рішення загальних зборів не були виконані позивачем, коли мали місце відповідні події, зокрема, чи відбулися вони у 2021 році, щоб можна було з упевненістю стверджувати, що саме з цієї причини не може бути прийняте рішення про нарахування та виплату премії за 2021 рік, чи була така бездіяльність позивача винною, чи були такі рішення загальних зборів, зважаючи на зміст п.п. 3.9.3 п. 3.9 трудового контракту доведені до відома позивача в установленому порядку. Звертає увагу на те, що наявність обставин, визначених у п. 3.9 трудового контракту є підставою для неприйняття рішення про нарахування та виплату премії, проте, згідно з положеннями цього ж трудового контракту, не є підставою для не здійснення оцінки досягнення позивачем цілей та ключових показників та визначення розміру премії. У той же час, відповідач, в особі загальних зборів, не здійснив навіть оцінку досягнення позивачем цілей та ключових показників за 2021 рік та не визначив розмір премії, що вказує на умисне нехтування правами позивача. Також, пославшись на те, що виключно роботодавець міг розрахувати розмір заробітної плати позивача, суд першої інстанції безпідставно поставив можливість захисту та відновлення порушених прав та інтересів позивача у залежність від того чи розрахований відповідачем розмір заробітної плати позивача, адже, у такому разі не здійснення такого розрахунку роботодавцем унеможливлює стягнення з нього невиплаченої працівнику заробітної плати, що очевидно суперечить принципам та гарантіям, які були надані державою. Оскільки умови розрахунку премії містяться у трудовому контракті, а рівень досягнення позивачем цілей та ключових показників за 2021 рік визначений підрозділом внутрішнього аудиту відповідача, то розрахунок премії за досягнення вказаних цілей здійснено на підставі відповідних критеріїв та вихідних даних. За таких обставин, твердження суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір премії є необґрунтованим та не підтвердженим, та що позивач немає права самостійно визначити розмір спірної премії є помилковим, що разом з іншими порушеннями суду першої інстанції призвело до неправильного вирішення даної справи.

Не погоджуючись з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року, адвокат Мовчан А.В., яка діє в інтересах ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», також подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з позивача вказаних витрат.Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції під час вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не врахував, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою надані ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» докази, а саме договір про надання правової допомоги, акти приймання-передачі, звіти до актів, які містять детальний опис наданих послуг, кількість витрачених годин та вартість послуг, відповідно до яких загальна сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу склала 617 827,20 грн. Звертає увагу на те, що від позивача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не надходило. Докази на підтвердження невідповідності заявлених витрат на професійну правничу допомогу критеріям співмірності, розумності та реальності позивачем також не надані. Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відшкодування ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» витрат на правничу допомогу.

Адвокат Мовчан А.В., яка діє в інтересах ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмовив в задоволенні позову останнього залишити без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Адвокат Лозова Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України». Просила апеляційну скаргу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови відповідачу у стягненні з позивача витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Хлопузян Р.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу позивача підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав. Проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив скаргу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Адвокат Мовчан А.В., яка діє в інтересах ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», апеляційну скаргу відповідача підтримала, просила задовольнити з наведених у ній підстав. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечувала, просила скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Лозової Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає, апеляційна скарга представника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» підлягаєзадоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2020 року рішенням єдиного учасника - АТ «Магістральні газопроводи України» №01/2020 затверджено статут ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (а.с. 9-17, т.1).

Пунктом 6.1 вказаного статуту зазначено, що АТ «Магістральні газопроводи України» володіє часткою в розмірі 100% статутного капіталу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України». Засновником та єдиним учасником товариства є АТ «Магістральні газопроводи України» (пункт 7.1 статуту).

Відповідно до пункту 9.1 статуту органами товариства є загальні збори учасників - Вищий орган товариства та генеральний директор - одноосібний виконавчий орган товариства, який здійснює управління поточною діяльністю товариства та є посадовою особою органу товариства.

До виключної компетенції загальних зборів належить: затвердження фінансового плану (бюджету) та бізнес-плану товариства, а також інвестиційної програми товариства (пункт 10.2.2 статуту); обрання та припинення повноважень генерального директора (пункт 10.2.6 статуту); затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період (пункт 10.2.14 статуту).

Пунктом 11.1 статуту зазначено, що генеральний директор здійснює управління поточною діяльністю товариства. Генеральний директор підзвітний загальним зборам та відповідальний перед ними за правління поточною діяльністю товариства та виконання покладених на нього завдань та функцій (пункт 11.2 статуту).

Згідно з рішенням єдиного учасника - АТ «Магістральні газопроводи України» від 16 травня 2019 року ОСОБА_1 був обраний на посаду Генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України».

21 травня 2019 року між ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір (контракт) №2, відповідно до п. 1.1 якого керівник зобов`язується виконувати роботу, зокрема, але не виключно, здійснювати управління (керівництво) поточною діяльністю товариства, а товариство зобов`язується виплачувати керівнику заробітну плату та інші види матеріального забезпечення, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання його роботи (а.с. 18-23 т.1).

Пунктом 2.1 трудового договору (контракту) визначено, що Вищий орган товариства зобов`язаний встановлювати керівнику у відповідному додатку до трудового договору цілі та ключові показники виконання на відповідний рік.

Керівник зобов`язаний забезпечувати виконання завдань товариства, передбачених статутом та відповідними планами товариства, організовувати виконання його виробничих програм, забезпечувати виконання договірних та інших зобов`язань (п. 2.4.4 трудового договору (контракту)).

Пунктом 3.3 трудового договору (контракту) визначено, що за рішенням Вищого органу товариства, керівнику товариства може виплачуватись річна премія за досягнення цілей та ключових показників, встановлених керівнику на відповідний рік, максимальний розмір якої складає 150% від річного посадового окладу (змінна частина винагороди).

Цілі та ключові показники на відповідний рік встановлюються керівнику за рішенням Вищого органу товариства (пункт 3.4 трудового договору (контракту)). Оцінка та досягнення керівником поставлених цілей та ключових показників на відповідний рік, визначення розміру премії здійснюється Вищим органом товариства (пункт 3.5 трудового договору (контракту)). Нарахування та виплата керівнику премії за результатами оцінки досягнення цілей та ключових показників у відповідному році здійснюється за умови прийняття рішення Вищим органом товариства, в якому визначається розмір премії та підстави її виплати (пункт 3.6 трудового договору (контракту)). Нарахування керівнику премії за підсумками року за рік, передбаченої пункт 3.3 трудового договору, здійснюється на підставі наказу товариства, який видається на підставі рішення Вищого органу товариства, яке приймається після затвердження Вищим органом управління, в якому визначається розмір премії та підстави її виплати (пункт 3.6 трудового договору (контракту)).

Пунктом 3.9 трудового договору (контракту) визначено, що рішення про нарахування та виплату керівнику премії за відповідний рік не може бути прийняте у разі: невиконання або неналежного виконання рішень загальних зборів, доведених до відома керівника в установленому порядку (пункт 3.9.3); недосягнення встановлених цілей та ключових показників у відповідному році (п. 3.9.6).

29 квітня 2021 року проведено засідання наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» №95, відповідно до якого вирішено затвердити цілі та ключові показники генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на 2021 рік. Вирішено забезпечити виконання цілей та ключових показників на 2021 рік генеральному директору. Уповноважено особу на підписання додатку до трудового договору (контракту) №2 від 21 червня 2019 року, в якому встановити цілі та ключові показники на 2021 рік. Вказана обставина підтверджується витягом з протоколу №95 засідання наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» (а.с. 31, т.1).

Рішенням учасника №89/2021 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 30 квітня 2021 року затверджено цілі та ключові показники генерального директора товариства на 2021 рік. Вирішено забезпечити виконання цілей та ключових показників на 2021 рік генеральному директору. Уповноважено особу на підписання додатку до трудового договору (контракту) №2 від 21 червня 2019 року, в якому встановити цілі та ключові показники на 2021 рік (а.с. 29-30, т.1).

08 лютого 2022 року ОСОБА_1 надіслав АТ «Магістральні газопроводи України» подання про винесення питання на розгляд загальних зборів учасників ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про затвердження звіту генерального директора щодо виконання цілей та ключових показників на 2021 рік (а.с. 78-80, т.1).

На виконання доручення наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» щодо проведення співробітниками управління внутрішнього аудиту ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» перевірки звіту про виконання цілей та ключових показників генерального директора товариства на 2021 рік, визначено, що загальний рівень виконання цілей та ключових показників склав 83,57% (а.с. 74-77 т.1).

Протоколом №137 засідання наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» від 16 вересня 2022 року вирішено припинити повноваження генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» ОСОБА_1 ,звільнивши його із займаної посади 16 вересня 2022 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Членами наглядової ради встановлено наростаюче невиконання генеральним директором ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» рішень єдиного учасника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», незадовільним виконанням генеральним директором інвестиційної програми на 2020 і 2021 роки (а.с. 142-153, т.2).

16 вересня 2022 року учасником ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» прийнято рішення №155/2022, яким вирішено припинити повноваження генерального директора ОСОБА_1 , звільнивши його із займаної посади 16 вересня 2022 року, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 138-141, т.2).

Цього ж дня, 16 вересня 2022 року ОСОБА_1 видано наказ №888/к про його відрядження до м. Відень Республіки Австрія, м. Братислава Словацької Республіки, на 6 днів з 18 вересня 2022 року по 23 вересня 2022 року (а.с. 135, т.2).

28 вересня 2022 року наказом ТОВ «Магістральні газопроводи України» №920/к звільнено ОСОБА_1 , генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України (а.с. 27, т.1).

Підставою для прийняття даного наказу стало рішення єдиного учасника ТОВ «Магістральні газопроводи України» №155/2022 від 16 вересня 2022 року, відповідно до якого дане товариство, яке одноосібно здійснює повноваження загальних зборів учасників товариства до порядку денного внесено питання щодо припинення повноважень генерального директора відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 28, т.1).

13 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з вимогою нарахувати та виплатити йому річну премію за результатами оцінки досягнення цілей та ключових показників за 2021 рік, проте відповіді не отримав (а.с. 79-80, т.2).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, в зв`язку із чим відсутні підстави для їх задоволення. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», з огляду на те, що представником відповідача не підтверджено належними та допустимими доказами заявлених вимог щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на користь ОСОБА_1 річної премії за результатами роботи у 2021 році в розмірі 10 529 400,00 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні положення викладені у статті 15 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до змісту ст. 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективні договори та угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 569/11722/16-ц (провадження № 61-31573сво18), доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати. Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій). В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення. Умови колективного договору необхідно розділяти на ті, що дублюють норми позитивного права та ті, що виникають у процесі колективних переговорів між роботодавцем та трудовим колективом і є додатковими гарантіями для працівника.

Отже, премія є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, відноситься до додаткової заробітної плати та не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати.

Як було встановлено судом, 21 травня 2019 року ОСОБА_1 та ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» уклали трудовий договір (контракт) №2, зі змісту якого слідує, що Вищий орган товариства (загальні збори товариства) зобов`язаний встановлювати керівнику у відповідному додатку до трудового договору цілі та ключові показники виконання на відповідний рік. За рішенням Вищого органу товариства, керівнику товариства може виплачуватись річна премія за досягнення цілей та ключових показників, встановлених керівнику на відповідний рік, максимальний розмір якої складає 150% від річного посадового окладу (змінна частина винагороди). Оцінка та досягнення керівником поставлених цілей та ключових показників на відповідний рік, визначення розміру премії здійснюється Вищим органом товариства. Нарахування та виплата керівнику премії за результатами оцінки досягнення цілей та ключових показників у відповідному році здійснюється за умови прийняття рішення Вищим органом товариства, в якому визначається розмір премії, підстави та порядок її виплати. Рішення про нарахування та виплату керівнику премії за відповідний рік не може бути прийняте у разі: невиконання або неналежного виконання рішень загальних зборів, доведених до відома керівника в установленому порядку; недосягнення встановлених цілей та ключових показників у відповідному році.

З аналізу вищенаведених положень закону та контракту, укладеного із позивачем, можна дійти висновку, що Вищим органом товариства може виплачуватись річна премія керівнику, розмір, нарахування та виплата якої здійснюється лише в разі прийняття відповідного рішення Вищим органом товариства.

Тобто, нарахування та виплата річної премії є правом, а не обов`язком Вищого органу товариства.

Виплата премій є додатковою пільгою працівників, що запроваджена з метою заохочення та стимулювання працівників і не є обов`язковою виплатою. Нарахування премій є правом роботодавця, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16 та постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 201/532/20 (провадження № 61-10845св21), від 23 грудня 2019 року у справі № 194/919/18 (провадження № 61-11377св19), від 24 квітня 2019 року у справі №127/14573/18 (провадження № 61-3348св19), від 01 жовтня 2018 року у справі №487/6105/16-ц (провадження № 61-26818св18).

Як вбачається з матеріалів справи, Вищий орган товариства рішення про розмір, нарахування та виплату річної премії ОСОБА_1 за виконання цілей та ключових показників за 2021 рік, не приймав.

Більше того, Протоколом №137 засідання наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» від 16 вересня 2022 року вирішено припинити повноваження генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» ОСОБА_1 , звільнивши його із займаної посади.

Членами наглядової ради встановлено наростаюче невиконання генеральним директором ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» рішень єдиного учасника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», незадовільне виконання генеральним директором інвестиційної програми на 2020 і 2021 роки.

Невиконання або неналежне виконання рішень загальних зборів, доведених до відома керівника в установленому порядку є підставою для неможливості прийняття рішення про нарахування та виплату керівнику премії за відповідний рік. Вказане узгоджується з п. 3.9 трудового договору (контракту) №2 від 21 травня 2019 року.

Оскільки, винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням Вищого органу товариства, чого останнім зроблено не було та яким не є відповідач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача річної премії за виконання цілей та ключових показників за 2021 рік.

При цьому суд не може перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість органу, на якого покладені такі повноваження. Тобто суд не може підміняти Вищий орган Товариства та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, оскільки це є втручанням в господарську діяльність Товариства.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21 квітня 2021 року у справі №910/6322/20.

Крім того, зазначений позивачем розмір премій, який він просить стягнути з відповідача, є необґрунтованим та не підтвердженим, оскільки розмір такої винагороди визначається виключно Вищим органом Товариства, а не в самостійному порядку позивачем.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розмір його річної премії має вираховуватися пропорційно до результатів досягнення ним цілей та ключових показників за 2021 рік, загальний рівень яких згідно звіту склав 83,57%, що на його думку, відповідно має становити 123,35% від його річного посадового окладу, є необґрунтованими.

Як було вище зазначено, невиконання або неналежного виконання рішень загальних зборів, доведених до відома керівника в установленому порядку (пункт 3.9.3), або недосягнення встановлених цілей та ключових показників у відповідному році (п. 3.9.6) згідно положень п. 3.9 трудового договору (контракту) №2, укладеного ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з позивачем, є підставою для не прийняття

рішення про нарахування та виплату керівнику премії за відповідний рік. При цьому, положень про можливість преміювання керівника товариства пропорційно до виконаних ним цілей та завдань, вказаний трудовий договір (контракт) №2 не містить.

Враховуючи вищевикладене, встановивши, що премія виплачується працівникові виключно за рішенням Вищого органу товариства, а отже не є обов`язковою, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в будь-якому випадку мало виплатити премію, оскільки виплата такої премії була прямо передбачена контрактом та є складовою додаткової заробітної плати, оскільки такі посилання спростовуються наведеними нормами права та положеннями контракту, якими визначено, що виплата премії позивачеві могла бути проведена виключно за рішенням Вищого органу товариства, яке не приймалося, при цьому, відповідач не був задоволений роботою позивача в останній час його роботи.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в суді першої інстанції надавав адвокат Адвокатського об`єднання «АДЕР ХАБЕР».

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача додано договір про надання адвокатських послуг від 01 вересня 2023 року, акт приймання-передачі адвокатських послуг від 19 грудня 2023 року, звіт про надані послуги за період з 01 по 30 вересня 2023 року, з 01 по 30 жовтня 2023 року.

Відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума, яку просить стягнути відповідач наведена лише у звіті про надані послуги з 01 по 30 вересня 2023 року, з 01 по 30 жовтня 2023 року. При цьому, в актах приймання-передачі адвокатських послуг не міститься інформації щодо розміру наданих ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» послуг, дана інформація представником відповідача прихована від суду, з чого не вбачається можливим встановити дійсний розмір понесених витрат. Також, представником відповідача не надано суду інших належних документів, що свідчать про оплату гонорару, інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленого у встановленому законом порядку, зокрема квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а суд перевірити надання та оплату таких послуг.

Разом з тим, надання правничої допомоги ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» адвокатом Адвокатського об`єднання «АДЕР ХАБЕР» підтверджується матеріалами справи, з яких можна встановити обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих ним послуг. Також, розрахунок витрат на правничу допомогу був зафіксований і у звітах про надані послуги, що надавалися суду.

Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки були викладені в постановах Верховного Суду від 15 червня 2021 р. у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог представника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим заявлений представником ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» розмір витрат на правничу допомогу, визначений заявником розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт..

Так, за розрахунком представника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» загальна сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу склала 617 827,20 грн.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_1 є вимоги, що вникають із трудових відносин. Спірним питанням було виключно наявність підстав для стягнення премії. Крім того, Адвокатське об`єднання «АДЕР ХАБЕР» надає правничу допомогу відповідачу у багатьох справах та ознайомлена із внутрішніми документами відповідача. Підготовка відзиву у справі та представництво інтересів відповідача у даній справі не потребувало вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів.

Визначений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу - 617 827,20 грн. є явно завищеним.

Відтак, враховуючи характер спору, складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, а також вимоги співмірності та розумності, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 20 000,00 грн.

Враховуючи викладене, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду першої інстанціїпідлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лозової Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Мовчан Анни Володимирівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду першої інстанціїзалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24 липня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді