Справа № 234/943/22
Провадження № 2/202/1922/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Доценко С.І.,

секретаря судового засідання Тарасової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

31 січня 2022 року позивачзвернулася доКраматорського міського суду Донецької області з вищезазначеним позовом, в обґрунтуванняякого посилається на те, що нещодавно їй стало відомо, що державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Горошенко Я.А.було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_2 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 в загальному розмірі 3 170,24 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловичавід 22 червня 2021 року за реєстровим № 196480.

Позивач посилається на те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, оскільки однією з умов вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором та підтверджують безспірність вимоги. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. Проте, до позивача відповідач не звертався з вимогою сплатити вказану у виконавчому написі заборгованість та не надавав жодного розрахунку, з яким би вона погодилася. Нотаріусу відповідачем не було надано всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували безспірність заборгованості.Позивач вказує на те, що вона не отримувала документи щодо відступлення права вимоги до відповідача. Також посилалася на те, що приватний нотаріус під час вчинення спірного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 № 1172, норма якого на час його вчинення є нечинною.

За наведених вище обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки відповідачем не доведено безспірності заборгованості, а тому виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат".

У зв`язку з наведеним, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 червня 2021 року, реєстровий номер 196480, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичемпро стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет`заборгованості в загальному розмірі 3 170,24 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.

21 листопада 2023 року на підставі Розпорядження Верховного Суду № 8/0/9-22 від 15.03.2022 року «Про заміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» зазначену справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 08 січня 2024 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та відкрито провадженняза правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 15 березня 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, згідно заяви представника останній просив слухати справу без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» всудовезасідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив при ухваленні рішення у зв`язку з визнанням позову, зменшити судові витрати.

Треті особи, кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонамидокази, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичемвчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 196480.

Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 008-04001-200613 від 20 червня 2013 року, укладеного з первісним кредитором -Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги№2254/К від 04 червня 2020року єТовариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 17062021 від 17 червня 2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 180621-ВП від 18 червня 2021 року є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет».Строк, за який провадиться стягнення заборгованості: з 03 червня 2020 року по 22 червня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з Боржника складає 3 170,24 грн., з яких:заборгованість за тілом кредиту - 2 234,89 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам- 771,19 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією- 114,16 грн.,а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

Дані обставини стали підставою для відкриття державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Горошенко Я.А.відносно позивача виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів.

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом.

В той же час, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні:кредитний договір укладений з первісним кредитором та Договорипро відступлення прав вимоги, відповідно до якихвідповідач набув право Нового кредитора до позивача за кредитним договором № 008-04001-200613 від 20 червня 2013 року, Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», а також матеріали справи не місять реєстру боржників до вказаних вище Договорівпро відступлення прав вимоги, зокрема відсутні відомості про направлення повідомлення позивачу про відступлення прав вимоги за кредитним договором.

Позивач заперечує суму заборгованості за кредитним договором, посилаючись на обставини викладені в позові.

Таким чином, підставою для відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення став виконавчий документ - оспорюваний позивачем виконавчий напис нотаріуса про заборгованість позивача за кредитним договором .

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат"(надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. (п. 19 ст. 34 Закону).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Законута Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Статтею 88 Законувизначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(далі-Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законіта Порядку.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 закону «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення.

З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18ЦК, ст. ст.50,87,88 закону «Пронотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить протилежного.

Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При зверненні з позовом позивач не погоджується із зазначеною в виконавчому написі заборгованістю.

Таким чином нотаріусом порушені вимоги ст.88 Закону «Про нотаріат» та не додержано обов`язкових умов вчинення нотаріального напису.

Недодержання нотаріусом вищезазначеної умови при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. А тому позов підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження№14-278гс 18); від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження№14-706цс19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі №363/568/18 (провадження №61-49018св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження№61-22164св19)від 09.09.2020 року у справі №336/7754/18 (провадження№ 61-8781 св 20).

Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

У позові позивач навела попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 10 992,40 грн., з яких: 992,40 грн. за подання позову та 10 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно ч.ч.1,2ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови).

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц зроблений висновок про те, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на адвоката надано: договір про надання правової допомоги № 099 від 20.01.2022 року; Додаткову угоду № 1 від 20.01.2022 року до договору про надання правової допомоги № 099 від 20.01.2022 року; ордер адвоката серії АН № 105753 від 27.01.2022; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5072 від 27.06.2018 року, акт наданих послуг від 27.01.2022 року та рахунок № 21/10-1 від 21.01.2022 року на суму 10 000,00 грн.

При цьому, суд враховує позицію Об`єднаної Палати КГС ВС, викладену в постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Водночас, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вважає їх завищеними та неспівмірними, зокрема надав заперечення щодо розподілу (співмірності) судових витрат.

Враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом на подання відповідних заперечень проти таких витрат, а також враховуючи невелику складність справи , усталену практику з цього питання , що не потребує витрат значного часу на підготовку позову, суд вважає за необхідне зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, в якій останній просив зменшити суму судових витрат, суд згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат вважає за необхідно здійснити таким чином: позивачу з Державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 992,40 грн, що становить 496,20 грн., та зобов`язати відповідача сплатити позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 червня 2021 року, реєстровий номер 196480, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичемпро стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет`заборгованості за кредитним договором № 008-04001-200613 від 20 червня 2013 року, укладеного з первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»,за період з 03 червня 2020 року по 22 червня 2021року в розмірі 3 170,24 грн. (три тисячі сто сімдесят грн. 24 коп.), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 234,89 грн., заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам- 771,19 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією- 114,16 грн., а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (, місцезнаходження за адресою: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9-а, офіс 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, які складаються з судового збору за подання позову до суду в сумі 496,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн,а всього - 3 496,20 грн. (три тисячі чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 27.01.2024 року через додаток monobankАТ «Універсал Банк», що становить 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаєза адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», , місцезнаходження за адресою: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9-а, офіс 204;

- третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5;

- третя особа: Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), код ЖДРПОУ 34991191, місцезнаходження за адресою: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, буд. 20.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 20 червня 2024

Суддя С. І. Доценко