Номер провадження: 22-ц/813/5360/24
Справа № 501/3935/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3935/23

Номер провадження: 22-ц/813/5360/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чорноморська міська рада Одеської області, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чорноморська міська рада Одеської області, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення графіку спілкування з дитиною,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на рішення Іллічівський міський суд Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченка М.І. 18 березня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому спілкуватись з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з урахуванням графіку занять у школі та позашкільної зайнятості дитини, у наступний спосіб:

- щомісячно, кожну другу та четверту неділю, з п`ятниці з 18.00 години до 10.00 години неділі з правом перебування дитини вночі за місцем проживання батька;

- один тиждень взимку та два тижні влітку (під час відпустки батька та канікул дитини з правом виїзду за межі міста Чорноморська та Одеської області);

- в дні народження дитини щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- в дні народження батька щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- в дні народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- щороку в дні державних та церковних свят з 14.00 години до 20.00 години (на розсуд дитини);

- щосуботи з 09.00 години до 20.00 години.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 26.08.2016 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.08.2021.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення шлюбних відносин, син залишився проживати разом з матір`ю, позивач добровільно надає матеріальну допомогу на забезпечення сина у розмірах, які визначались самою відповідачкою, або у вигляді коштів, які він перераховував на банківську картку відповідачки.

Після розірвання шлюбу відповідачка надавала позивачу можливість спілкуватись з сином, але згодом за надуманими причинами зустрічей відбувалось все менше, аж доки відповідачка взагалі обірвала будь-який зв`язок із сином.

Позивач стверджує, що сторони не можуть знайти згоди щодо спілкування з дитиною, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом (а. с. 2 5).

Короткий зміст зустрічного позову ОСОБА_2 .

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просить суд: 1) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задовольнити частково. Встановити наступний графік зустрічей та спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 :

- кожного понеділка, середи, п`ятниці з 08.00 години до 20.00 години (з урахуванням зайнятості дитини в загальноосвітній школі, гуртках, додаткових навчальних заняттях);

- кожну другу, четверту неділю місяця з 08.00 ранку суботи до 20.00 години неділі з правом виїзду сина за встановленим місцем проживання батька;

- кожен рік в день народження сина 29 липня з 08.00 години до 14.00 години;

- кожен рік в день народження позивача 28 липня з 08.00 години до 20.00 години з правом виїзду сина за встановленим місцем проживання батька;

- встановити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2

Відповідачка вказує у зустрічному позові, що з її сторони жодного разу не було перешкоджань поозивачу у спілкуванні з дитиною, навпаки син бажає спілкуватись з батьком і вона постійно ініціює зустрічі позивача з сином.

Щодо місця проживання дитини, позивачка стверджує в позові, що останній час поведінка позивача стала не прогнозованою, він погрожує що забере сина жити до себе, це буде йому дешевше ніж сплачувати аліменти на його утримання (а. с. 35 39).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2024 року задоволено повністю вищевказаний позов ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватись з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням графіку занять у школі та позашкільної зайнятості дитини:

- щомісячно, кожну другу та четверту неділю, з п`ятниці з 18.00 години до 10.00 години неділі з правом перебування дитини вночі за місцем проживання батька;

- один тиждень взимку та два тижні влітку (під час відпустки батька та канікул дитини) з правом виїзду за межі міста Чорноморська та Одеської області);

- в дні народження дитини щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- в дні народження батька щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- в дні народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- щороку в дні державних та церковних свят з 14.00 години до 20.00 години (на розсуд дитини);

- щосуботи з 09.00 години до 20.00 години.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини (а. с. 137 146).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 ..

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною. Суд першої інстанції не взяв до уваги інформацію, яка міститься у Висновку №5 від 05.01.2024 року виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області. Судом не було вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини (а. с. 149 152).

Позиція позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення. Вказує, що визначений ОСОБА_2 порядок зустрічей з дитиною є необґрунтованим, упередженим, таким, що суперечить, в першу чергу інтересам дитини та фактично позбавляє останнього можливості підтримувати стосунки та родинні зв`язки. Обмежує право на спілкування з дитиною, враховуючи те, що останній є працюючою людиною та у визначений проміжок часу і днів працює та проживає окремо від дитини в м. Одесі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2024 року (а. с. 158 18 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2024 року справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 159).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 26.08.2016, який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.08.2021 (а. с. 43 - 44), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану (а. с. 13), свідоцтвом про шлюб (а. с. 41).

Сторони є батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 12).

Згідно копії судового наказу Іллічівського міського суду від 16.10.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи стягнення з 03.10.2023 до повноліття дитини до 29.11.2034 (а. с. 48).

Також, судом досліджено копії: - довідки про знаходження ОСОБА_4 на обліку в КНП «Чорноморська лікарня» (а. с. 49); - довідки з навчального закладу про те, ОСОБА_5 навчається в 1-В класі Чорноморського економіко-правового ліцею №1 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (а. с. 50); - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що ОСОБА_1 належить нерухоме майно (а. с. 51 - 52); - виписки по особистому банківському рахунку ОСОБА_2 за період з 18.10.2021 по 12.09.2023 (а. с. 53 - 56).

Згідно висновку органу опіки та піклування №5 від 05.01.2024, доцільно визначити наступний графік зустрічей та спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожного понеділка, середи, п`ятниці з 08.00 години до 20.00 години з урахуванням шкільної та позашкільної зайнятості та за бажанням дитини;

- кожну другу, четверту неділю місяця з 08.00 ранку до 20.00 години неділі з правом виїзду сина за місцем проживання батька;

- кожен рік в день народження сина 29 липня з 08.00 години до 14.00 години;

- кожен рік в день народження батька 28 липня з 08.00 години до 20.00 години з правом виїзду сина за встановленим місцем проживання батька;

- в день народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- щороку в дні державних та церковних свят з 14.00 години до 20.00 години за бажанням дитини (а. с. 85 - 86).

У висновку органу опіки та піклування №5 від 05.01.2024 зазначено, що доцільно встановити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 (а. с. 88).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції щодо визначення графіку побачення батька з дитиною.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За статтею 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як зазначає позивач, між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з сином. Вказане частково обумовлено об`єктивними обставинами такими як втрата сімейних стосунків сторін, їх окремим проживанням.

Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків в порядку статті 157 СК України між сторонами не укладалось.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

До предмету доказування у вказаній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а, крім того наявність умов, які батьки можуть запропонувати задля участі кожного з них у вихованні своїх дітей, а також способів участі кожного з них у спілкуванні з дітьми, усунення при цьому існуючих перешкод, що не повинно шкодити інтересам дітей.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Верховний Суд у судових рішеннях щодо участі батьків у вихованні дитини неодноразово звертав увагу судів першої та апеляційної інстанцій на необхідність суворого дотримання вимог діючого законодавства про надання суду органом опіки та піклування належним чином оформленого письмового висновку.

За висновком органу опіки та піклування №5 від 05.01.2024, доцільно визначити наступний графік зустрічей та спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.85-86):

- кожного понеділка, середи, п`ятниці з 08.00 години до 20.00 години з урахуванням шкільної та позашкільної зайнятості та за бажанням дитини;

- кожну другу, четверту неділю місяця з 08.00 ранку до 20.00 години неділі з правом виїзду сина за місцем проживання батька;

- кожен рік в день народження сина 29 липня з 08.00 години до 14.00 години;

- кожен рік в день народження батька 28 липня з 08.00 години до 20.00 години з правом виїзду сина за встановленим місцем проживання батька;

- в день народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- щороку в дні державних та церковних свят з 14.00 години до 20.00 години за бажанням дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Тому суд має пересвідчитися, що зазначені органом опіки і піклування обставини свідчать про доцільність побачень батька з дитиною виключно в запропонованому порядку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, враховуючи що у п`ятницю дитина о 18:00 год. після приходу зі школи може бути втомлена, а побачення в неділю слід встановити до 16.00 години, з урахуванням права матері на спілкування з дитиною.

Колегія суддів погоджується, що можливість систематичної ночівлі дитини у батька, проведення спільного канікулярного часу та святкових днів забезпечить повноцінну, якісну взаємодію батька з дитиною.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що стосується побачень в дні державних та церковних свят, дитина може проводи свята з обома батьками, розподіливши час батька з 14.00 години до 20.00 години (на розсуд дитини).

Що стосується побачень один тиждень взимку та два тижні влітку (під час відпустки батька та канікул дитини) з правом виїзду за межі міста Чорноморська та Одеської області), в дні народження дитини, батька, бабусі по батьківській лінії щорічно, суд виходить з того, що дитина може проводи свята з обома батьками, розподіливши час батька наступним чином:

- три дні взимку (оскільки зимові канікули тривають всього лише тиждень, та враховуючи право матері на спілкування з дитиною) та два тижні влітку (під час відпустки батька та канікул дитини, за узгодженням з матір`ю) з правом виїзду за межі міста Чорноморська та Одеської області);

- в дні народження дитини щорічно з 08.00 години до 16.00 години;

- в дні народження батька щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- в дні народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- щороку в дні державних та церковних свят з 14.00 години до 20.00 години (на розсуд дитини).

Суд вважає, що доцільним є побачення батька з дитиною в день народження дитини, але за особистим бажанням дитини щодо часу та місця проведення дня народження з батьком.

В цей день дитина сама може визначати скільки часу і чи хоче вона проводити його з батьком чи матір`ю.

При цьому побачення батька з дитиною повинні обумовлюватись, враховуючи стан здоров`я дитини, дотриманням дитиною режиму відвідування навчально-виховних закладів, гуртків, секцій, без присутності матері, але з обов`язковим повідомленням матері про місце перебування дитини.

Колегія суддів враховує висновок органу опіки та піклування, та вважає, що висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки, як вбачається із вказаного висновку батько не виявив інтерес щодо прибуття для надання свого порядку зустрічей з дитиною.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, §78).

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Всі питання виховання дитини батьки зобов`язані вирішувати спільно.

Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

При встановленні способу спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішенні від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Колегія суддів дослідивши запропонований графік батьком, матір`ю та органом опіки і піклування, вважає за доцільне визначити наступний графік спілкування батька з дитиною:

- щомісячно, кожну другу та четверту неділю, з 8:00 години суботи до 16.00 години неділі з правом перебування дитини вночі за місцем проживання батька;

- в дні народження дитини 29 листопада щорічно з 08.00 години до 16.00 години (з врахуванням днів навчання в школі, тощо);

- в дні народження батька 28 липня щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- в дні народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16.00 години до 20.00 години;

- щороку в дні державних та церковних свят з 14.00 години до 20.00 години (за бажанням дитини);

- три дні взимку та два тижні влітку (під час відпустки батька та канікул дитини за узгодженням з матір`ю дитини) з правом виїзду за межі міста Чорноморська та Одеської області).

Щодо доводів апеляційної скарги про не вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає, що вказані висновки є необґрунтованими, з огляду на те, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2024 року було закрито провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині вимог про визначення місця проживання дитини. Вказана ухвала останньою не була оскаржена.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині обґрунтування та визначення графіку побачень з дитиною не відповідають дійсним обставинам по справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2024 року - змінити. Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не перешкоджати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) спілкуватись з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням графіку занять у школі та позашкільної зайнятості дитини, у наступний спосіб:

- щомісячно, кожну другу та четверту неділю, з 08:00 години суботи до 16:00 години неділі з правом перебування дитини вночі за місцем проживання батька;

- в дні народження дитини 29 листопада щорічно з 08:00 години до 16:00 години (з врахуванням днів навчання в школі, тощо);

- в дні народження батька 28 липня щорічно з 16:00 години до 20:00 години;

- в дні народження бабусі по батьківській лінії щорічно з 16:00 години до 20:00 години;

- щорічно в дні державних та церковних свят з 14:00 години до 20:00 години (за бажанням дитини);

- три дні взимку та два тижні влітку (під час відпустки батька та канікул дитини за узгодженням з матір`ю дитини) з правом виїзду за межі міста Чорноморська та Одеської області);

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 16 червня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе