КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 195/1681/22-ц

18 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т. Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 1 500 000,00 на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 23 вересня 2020 року Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) відносно до нього було складено протокол № 30/207 про вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що внаслідок безпідставного складання протоколу про адміністративне правопорушення та його направлення в суд, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у порушеннях життєвих планів, усталеного способу життя. Одночасно позивачу були завдані страждання у вигляді психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими. Спокій позивача був порушений і він втратив сон.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання, у зв`язку, з тим, що позивач втратив спокій, став дратівливим.

Вказане в сукупності стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Томаківського районного суду м. Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, який в подальшому перенаправив її за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відносно позивача ні НАЗК, ні жодним іншим державним органом не вчинялося дій, визначених у статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Враховуючи, що НАЗК не є органом досудового розслідування та не здійснює оперативно-розшукову діяльність, сфера дії Закону № 266/94-ВР жодним чином не поширюється на даний цивільний спір. Безпідставними є посилання позивача на положення Закону України «Про Національну поліцію» щодо визначення правового статусу Національної поліції України, оскільки даний закон жодним чином не регулює діяльність НАЗК, а правові статуси та обсяг повноважень цих двох органів є кардинально різними.

З урахуванням того, що сам факт скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття цієї справи не є доказом заподіяння позивачу шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки рішення, яким скасовано зазначену постанову, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності; позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою, а також того, що його негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду, суд вважав, що позовна заява є необґрунтованою.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 06 січня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Закон № 266/94-ВР не розповсюджується на спірні правовідносини. Так статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутності складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Подібні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року в справі № 569/1799/16-ц, які безпідставно не прийняті до уваги судом першої інстанції.

Представник НАЗК - Діманова Т. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання з`явився представник Національного агентства з питань запобігання корупції Дубаневич Олег Зенонович, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що під час виконання покладених на НАЗК повноважень було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи начальником управління персоналу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, не повідомив свого безпосереднього керівника про реальний конфлікт інтересів, який виник у останнього, у зв`язку з отриманням на виконання листа Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 2993/к, відповідно до якого скорочувалась одна з посад старшого інспектора, яку, зокрема, обіймала дружина позивача.

Вказані дії ОСОБА_1 були розцінені, як порушення вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII (далі - Закону № 1700-VII) щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та, як наслідок, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Враховуючи зазначене, уповноваженою особою НАЗК було складено стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення від 23.09.2020 № 30/207, який відповідно до абзацу 1 частини сьомої статті 12 Закону № 1700-VII, приписів КУпАП направлено до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська для його подальшого розгляду.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади суд першої інстанції посилався на те, що порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1700-VII НАЗК забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. Права та повноваження Національного агентства визначені статтями 11 та 12 Закону.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 12 Закону № 1700-VII та Порядку проведення перевірок Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства від 11 серпня 2016 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2016 року за № 1230/29360 (далі - Порядок), Національне агентство проводить перевірки організації роботи із запобігання і виявлення корупції, зокрема в державних органах.

Повноваження Національного агентства визначені статтею 11 Закону № 1700-VII. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належать здійснення в порядку, визначеному Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК).

Відповідно до частин першої, другої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставіст.1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що провідним спеціалістом першого відділу перевірок Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції національного агентства з питань запобігання корупції Бондар Дмитром Валерійовичем відновімо позивача було безпідставно ініційовано притягнення до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 30/207 від 23 вересня 2020 року, в подальшому постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. З огляду на те, що провадження у адміністративній справі було закрито через відсутність складу правопорушення, у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не підлягає оскарженню в порядку адміністративного оскарження чи в порядку адміністративного судочинства, оскільки за своєю природою та змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлені порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків.

Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності судом.

З огляду на те, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 500 000,00 гривень, як спричиненої внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів того, чи дії осадових осіб відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення було визнано протиправними.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381-384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Головуючий: Судді: