Справа № 487/5571/23
Провадження № 4-с/487/21/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді А.А. Лагоди

секретаря К.Е. Мамчур

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенко Сергій Сергійович, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на дії, бездіяльність державного виконавця, визнання протиправним постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2024 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною вище скаргою, в якій просить визнати дії та бездіяльність ОСОБА_2 . головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по виконанню рішення суду по справі №487/5571/23 (виконавче провадження 73858589); визнати винесення ОСОБА_2 постанови від 28.02.2024 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу по справі №487/5571/23 неправомірною, скасувати її та зобов`язати державного виконавця усунути порушення закону. Також заявник просить суд визнати поважною причини пропуску строку для подання скарги та поновити його.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що головним державним виконавцем не виконанні вимоги ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» в частині накладення штрафів на боржника та направлення повідомлення до Миколаївського районного управління поліції, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною та протиправною. Виходячи із постанови про закінчення виконавчого провадження постанова про накладення штрафу на боржника винесена 27.02.2024, а вже 28.02.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто винесення постанови про накладення штрафу є формальним, виконання цієї постанови не здійснювалось. Заявнику з постанови відомо, що 28.02.2024 державним виконавцем направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника і в цей же день приймається рішення про закінчення виконавчого провадження, не дочекавшись прийняття рішення про реєстрацію кримінального провадження або про відмову у його реєстрації, що свідчить про формальність при виконанні судового рішення. На думку заявника в зазначеному виконавчому провадженні мова йде про спадкове майно, а не про погашення пенсійних виплат, а тому повинно бути здійснено за рахунок власних коштів ПФУ.

15.07.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 в яких просить суд відмовити в задоволенні скарги. У поясненнях головний державний виконавець наголошує, що 18.01.2024 державним виконавцем, на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.01.2024 та виконавчого листа №487/5571/23 від 27.11.2023 відкрито виконавче провадження №73858589, а саме: «Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її чоловікові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 167644,24 грн. та понесені судові витрати в сумі 1676,44 грн.». Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2024, зобов`язано боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, надати докази виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. 18.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн. 18.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 28400,00 грн. Стягувачу ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження направлено рекомендованим поштовим відправленням за №663 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами відстеження постового відправлення за №663, вказане поштове відправлення ОСОБА_1 отримано особисто 30.01.2024.

02.02.2024 до відділу надійшла інформація ГУ ПФУ у Миколаївській області від 02.02.2021 за №1400-0801-5/9168, якою боржник повідомив, що 23.01.2024 Головним управлінням отримано постанову головного державного виконавця від 18.01.2024 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 487/5571/23, виданого 27.11.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва. На виконання рішення від 12.10.2023 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії за вислугу років, загальний розмір доплати по перерахунку за рішенням склав 167664,24 грн. Що стосується суми доплати, то ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262). Згідно ст. 8 Закону № 2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідно до підпункту 4 підрозділу 1 «Розроблення та затвердження бюджету Пенсійного фонду» розділу ІІ «Бюджет Пенсійного фонду та його формування» Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 доходи Пенсійного фонду мають цільове призначення і спрямовуються виключно на фінансування пенсійних виплат та інших виплат, які пов`язані із функціонуванням системи пенсійного забезпечення. Частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. В частині другій статті 72 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) зазначається, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до статті 73 Закону № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом № 1058. Відповідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2022 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 1167, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2022 рік, за категорією «видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» фактично виконано коштів на суму 360 000 000,00 грн. Тобто, кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду у 2022 році, використані в повному обсязі. Відповідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 631, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Кошти на виплату заборгованості по ОСОБА_1 не виділялись. Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів). Таким чином, з наведеного вбачається, що на сьогодні відсутнє відповідне фінансове забезпечення для виконання рішення від 12.10.2023.

09.02.2024 державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення суду та встановлено що, «Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. 18.01.2024 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. Тому необхідно провести перевірку виконання боржником рішення. Листом від 02.02.2024 боржником повідомлено, про не виконання рішення суду в частині здійснення виплати нарахованої заборгованості, у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення виплати. Однак, доказів відсутності кошті на проведення виплат належних стягувачу, боржником не надано. Також не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин. Таким чином, станом на 09.02.2024 боржником не виконано рішення суду без поважних причин. 09.02.2024 державним виконавцем керуючись ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження №73858589 винесено постанову про накладення на Головне управління штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду. Пунктом 2 постанови про накладення штрафу, державним виконавцем зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. 27.02.2024 державним виконавцем проведено повторну перевірку виконання рішення суду та встановлено, «Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником». 27.02.2024 року державним виконавцем керуючись ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, накладено на боржника штрафу у подвійному розмірі 10200,00 грн. 28.02.2024 державним виконавцем за вих. №6621 до органу досудового розслідування надіслано повідомлення про вчинення посадовими особами боржника, кримінального правопорушення, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника. 28.02.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73858589 з примусового виконання виконавчого листа № 487/5571/23 виданого 27.11.2023 судом, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження звичайною кореспонденцією до відома, та суду з оригіналом виконавчого документа. 31.05.2024 державним виконавцем на адресу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області направлено запит про надання інформації щодо наслідків розгляду повідомлення вчинення посадовими особами від 28.02.2024 за №6621. 07.06.2024 на адресу органу ДВС надійшла відповідь Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшла інформація від 07.06.2024 за №06/зі-50-2024. Вказаним листом від 07.06.2024 повідомляється що повідомлення від 28.02.2024 за №6621 зареєстровано до ІТС ІПНП «Єдиний облік» Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за №4465, матеріали були долучені до матеріалів кримінального провадження №0000542 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті. Судом зазначається, що відсутність у ПФУ відповідних асигнувань на виплату нарахованих коштів, не можуть бути підставами для такої зміни на - стягнення нарахованих сум коштів, оскільки обраний спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті. Зміна на підставі статті 435 ЦПК України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні судового рішення способу відновлення порушеного права. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а та від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Також зазначає, що стягувачем пропущено строк для подання скарги з підстав обізнаності за постановою про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до усіх матеріалів виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчого провадження.

17.07.2024 на адресу суду від представника ГУ ПФУ в Миколаївській області Рудницької А.О. надійшли пояснення. Відповідно до пояснень представник наголошує, що на виконання рішення суду від 12.10.2023 управлінням проведено перерахунок пенсії за вислугу років яка склала 167664,24грн. За 2022, 2023 роки видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становили 360 000 000,00грн., що були використані в повному обсязі. Бюджет ПФУ на 2024 рік не затверджено, кошти на виплату заборгованості по ОСОБА_1 не виділялись. Порушенням бюджетного законодавства, зокрема, є взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України чи законом про Державний бюджет України. Рішення суду від 12.10.2023 №487/5571/23 виконується в межах наявних у головного управління повноважень. Використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені законодавством забороняється.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, до суду надано заву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити її скаргу.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенко С.С. в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву згідно якої підтримав свої заперечення проти скарги та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Рудницька А.О. в судове засідання не з`явилась, подано до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, тощо.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) головний державний виконавець Квашенко С.С., знаходилось з 18.01.2024 ВП № 73858589 з виконання виконавчого листа суду №487/5571/23 від 27.11.2023 щодо зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її чоловікові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 167 644,24 грн. та понесені судові витрати в сумі 1676,44 грн., на підставі заяви стягувача від 16.01.2024. За п.2 постанови від 18.01.2024 боржнику необхідно було виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

09.02.2024 головним державним виконавцем Квашенко С.С. прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду №487/5571/23 та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, накладено штраф в сумі 5100грн. В цій постанові зазначено, що станом на 09.02.2024 державним виконавцем встановлено невиконання без поважних причин боржником рішення, про що складено акт державного виконавця від 09.02.2024. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою статті 63 Закону, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

27.02.2024 головним державним виконавцем Квашенко С.С. прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду №487/5571/23 та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, накладено штраф в сумі 10200грн. В цій постанові зазначено, що станом на 27.02.2024 головним державним виконавцем встановлено повторне невиконання без поважних причин боржником рішення, про що складено акт державного виконавця від 27.02.2024. Пунктом 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

28.02.2024 головним державним виконавцем Квашенко С.С. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Постанова вмотивована тим, що 28.02.2024 державним виконавцем до органу досудового розслідування надіслано повідомлення про вчинення посадовими особами боржника, кримінального правопорушення, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника. Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

28.02.2024 державним виконавцем за вих. №6621 до органу досудового розслідування надіслано повідомлення про вчинення посадовими особами боржника, кримінального правопорушення, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника.

31.05.2024 державним виконавцем на адресу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області направлено запит про надання інформації щодо наслідків розгляду повідомлення вчинення посадовими особами від 28.02.2024 за №6621. 07.06.2024 на адресу органу ДВС надійшла відповідь Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшла інформація від 07.06.2024 за №06/зі-50-2024. Вказаним листом від 07.06.2024 повідомляється що повідомлення від 28.02.2024 за №6621 зареєстровано до ІТС ІПНП «Єдиний облік» Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за №4465, матеріали були долучені до матеріалів кримінального провадження №0000542 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України

Згідно з п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

За змістом п.2 резолютивної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2024 визначено, що копію постанови направити сторонам та органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ.

Заявник ставить питання щодо поновлення строків звернення зі скаргою, а тому суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд відхиляє доводи державного виконавця про ідентифікатор доступу стягувача до усіх матеріалів виконавчого провадження за постановою про відкриття виконавчого провадження та пропуску строку зі зверненням стягувача зі скаргою, адже предметом оскарження не є заявлена постанова, а є постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2024, копію якої мав би направити головний державний виконавець ОСОБА_2 . Разом з тим, матеріали справи не містять доказів скерування такої постанови на адресу стягувача, як і докази реагування на скаргу стягувача від 15.05.2024 з боку виконавчої служби. З огляду на викладене суд приходить до висновку за можливе поновити строк стягувачу зі скаргою.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.ч.1,2 та 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця, усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Враховуючи, що державний виконавець вчинив всі необхідні заходи в межах наданих повноважень щодо виконання рішення суду, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» , суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання скарги на дії державного щодо постанови від 28.02.2024 про закінчення виконавчого провадження №73858589 задовольнити, поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенко Сергій Сергійович, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на дії, бездіяльність державного виконавця, визнання протиправним постанови про закінчення виконавчого провадження залишити без задоволення .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо скаргу не було подано.

Суддя А.А. Лагода