Справа № 947/4720/23
Провадження № 6/947/396/24
УХВАЛА

08.07.2024

Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Луняченка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2023 у справі № 947/4720/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 947/4720/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якої яким суд вирішив задовольнити частково позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору та стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору б/н від 04.07.2017 у розмірі 106 599,49 ( сто шість тисяч п`ятсот девяносто девять гривень сорок девять копійок), яка складається із заборгованості за тілом кредиту; в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом відмовити; стягнути на користь АТ КБ « ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2132 грн.

Також судом 13.02.24 постановлено додаткове рішення про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правову допомгу у розмірі 1700 гривень.

17.06.2024 ОСОБА_1 звернуся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2023 про стягнення з нього на користь банку грошової суми у розмірі 106 599,49 гривень, рострочивши заборгованість строком на 12 місяців зі сплатою коштів частинами по 8883,30 гривень шомісячно, починаючи з дня набрання ухвалою суду законної сили.

Заявник посилається на те, що окрім зобов`язань по поверненню кредиту АТ КБ «Приватбанк» в нього є ще кредитні зобов`язання перед іншими банками, а його доходом є тільки пенсійні виплати.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином,. відомості про що містяться в матеріалах справи.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату місце та час розгляду справи не перешкоджає судовому розгляду даної заяви.

Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2023, частково задоволений позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, а саме стягнуто на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору б/н від 04.07.2017 у розмірі 106 599,49 ( сто шість тисяч п`ятсот девяносто девять гривень сорок девять копійок), яка складається із заборгованості за тілом кредиту; в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом відмовити; стягнуто на користь АТ КБ « ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2132 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.24 Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року залишити без змін.

25.06.24 року справу повернуто до Київського районного суду м.Одеси з апеляційної інстанції.

Наразі виконавчі листи з виконання рішення Київського арйонного суду м.Одеси від 27.12.23 не видавались.

Розстрочка - це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед.

Частинами 1-5статті 435ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Досліджуючи зміст заяви, судом встановлено, що заявником не наведено будь-яких обґрунтувань щодо необхідності відстрочення виконання рішення, враховуючи підстави, які визначено ч. 4 ст. 435 ЦПК України.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язковість виконання рішення є однією з засад виконавчого провадження (статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що: «принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) зазначено, що: «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України».

При вирішенні заяви сторони про розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника, позаяк остання не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану. Розстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес стягувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 381/1040/15-ц (провадження № 61-16003св18).

Тобто, суд може розстрочити виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

При цьому на думку суду наведені боржником ОСОБА_1 підстави не свідчать про існування таких виняткових обставин, що можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення.

Так ОСОБА_1 стверджує, що його доходом пенсійні виплати.

Разом з тим, сама цей дохід не є тим єдиним доказом який однозначно дозволяє встановити майновий стан особи. Заявником не надано інших доказів які б свідчили про відсутність у нього іншого рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого може бути виконане судове рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2023 у справі № 947/4720/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити, так як вона є необґрунтованою вимогами законодавства та не знайшла свого підтвердження доказами у судовому засіданні.

Керуючись ст. 259-260, 435 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2023 у справі № 947/4720/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луняченко В. О.