ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 396/1507/23

провадження № 22-ц/4809/884/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2024 року у складі головуючого судді Бадердінової А. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 335000 грн без утримання податків і зборів з фізичних осіб.

Позовні вимоги мотивовано тим, що протягом 16 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат», а саме: з 10.09.2002 року по 21.10.2002 року учень гірника підземного, з 22.10.2002 року по 02.01.2006 року гірник підземний, з 03.01.2006 року по 01.10.2018 року машиніст електровоза підземний. З 01.10.2018 року він був звільнений із займаної посади у ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» за станом здоров`я. Зазначив, що у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується відповідними документами. На даний час його постійно турбує стійкий виражений біль у шийному та попереково крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, втома, зниження слуху.

Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Крім того, стан його здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні. Вночі довгий час не спить через біль, постійно користуюся медикаментами полегшуючими страждання. Попри вік, через стан власного здоров`я не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Також він має неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує уваги, піклування та спільного проведення часу, але через стан свого здоров`я він позбавлений деяких можливостей, які відзначаються на його сім`ї. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті незворотні, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Глибина його душевних страждань викликана, окрім вказаного, також безвідповідальною, недобросовісною поведінкою Відповідача стосовно нього, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок зі створення безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди його здоров`ю. Тому саме Відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 200 000,00 грн без утримання податків і зборів з фізичних осіб.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щороботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», у зв`язку з чим у позивача виникло професійне захворювання.

Суд виснував, що позивачем доведено спричинену йому моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходив з такого, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Стаж роботи позивача на підприємстві Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» становить 12 років, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював позивач, глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, а саме, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 200000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» засноване на державній формі власності у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 року №2659-1287 та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.08.1951 р. № 3 і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України. Згідно до Статуту ДП «СхідГЗК» мета створення підприємства є стратегічно важливою у розвитку держави, яка полягає в забезпеченні потреб атомних електростанцій України в урані шляхом видобутку уранових руд, виробництва концентрату урану. З урахуванням мети створення, підприємство грає важливу роль для економіки і безпеки держави та виконання державних стратегічних завдань. Підприємство як учасник Державного концерну «Ядерне паливо» бере участь у створенні виробництва ядерного палива в Україні, виконання Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України». Структурні підрозділи ДП «СхідГЗК», які втілюють мету підприємства, виконують також відповідні функції та завдання, найголовніша з яких видобування та переробка уранової руди. Тому, самі по собі умови праці в структурних підрозділах несуть в собі з самого початку їх створення особливо шкідливі і особливо важкі.

Вважає, що наданими в суд запереченням та доказами повністю доведено відсутність протиправних дій відповідача, а тому і причинного зв`язку між протиправною дією і шкодою у даному випадку.

Судом не враховано при винесенні рішення, що особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності - наявність шкоди, протиправної дії заподіювача шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Позивач працював в шкідливих умовах праці, знаючи про їх шкідливість. Протиправних дій, які би спричинили шкоду здоров`ю позивачу з боку посадових осіб підприємства відповідача не вчинялось, що підтверджується висновками комісії з розслідування професійного захворювання, в яких не зазначено винних осіб у зв`язку із виникненням професійного захворювання позивача. Позивач добровільно, знаючи про можливість негативних впливів на його здоров`я, свідомо допускав настання негативних наслідків, відповідач зі своєї сторони зробив усе необхідне та можливе для мінімізації негативних впливів на працівника, який виявив бажання працювати в шкідливих та небезпечних умовах. Так, при працевлаштуванні на ДП «СхідГЗК» сам позивач в заяві зазначав про бажання та намір працювати в підземних, тобто, шкідливих умовах праці. В свою чергу, ДП «СхідГЗК» для забезпечення збереження здоров`я позивача було направлено до спеціалізованого лікувального закладу для надання медиками висновків про можливість працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією. Лише, після отримання позитивного висновку лікувального закладу працівника було прийнято на роботу за відповідними професіями. При цьому, в переговорній записці роботодавцем було зазначено всі наявні шкідливі фактори роботи за професією прохідника. З даною переговорною запискою позивач ознайомлений під підпис.

Підприємством кожного року проводились заходи із періодичного медичного огляду працівників, з позивачем належним чином було проведено інструктажі з питань охорони праці: ввідний інструктаж, первинний, повторні інструктажі, а також проведено крім цього перевірки знань з питань охорони праці, що підтверджується особистими підписами позивача в протоколах засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці.

За весь час роботи на підприємстві ОСОБА_1 був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № НОМЕР_1 , за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, має право на пільгову пенсію. Також, працівники Підприємства, в тому числі і Позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 21.08.2008 р. за №184.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2018 не було виявлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Позивач добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів і відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про охорону праці» був попереджений і обізнаний (згідно із заявою та наказом про прийняття, отриманням гарантій і пільгпрацюючи у шкідливих умовах) про наявність шкідливих і небезпечних факторів на виробництві, що в свою чергу виключає з боку Відповідача порушення вимог ст.ст. 158, 162- 163, 165-166, 169 КЗпП України та ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці».

У висновках спеціалізованого лікувального закладу при попередньому та періодичних медичних оглядах зазначено про те, що позивач придатний працювати, протипоказання роботи у шкідливих і підземних умовах були відсутні.

Тобто, перешкод у продовженні праці позивача за займаною посадою лікувальним закладом не виявлено, що в свою чергу виключало відсторонення самого працівника від роботи, і як наслідок відсутність порушень з боку Відповідача.

Лише, після отримання підприємством висновку лікувального закладу про протипоказання ОСОБА_1 праці в підземних умовах постійно, роботодавцем вжито заходів з охорони здоров`я працівника та видано по підприємству наказ про його відсторонення від роботи з професійними шкідливими факторами, і у подальшому звільнений 01.10.2018 у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даною роботи за п.2 ст.40 КЗпП України.

До позовної заяви не додано жодних доказів або фактів порушення відповідачем законних прав позивача, що, в свою чергу, є основною умовою за наявності якої власник або уповноважений ним органом несе відповідальність за завдану працівникові моральну шкоду.

Внаслідок професійного захворювання позивачу встановлено третю групу інвалідності. Критеріями встановлення III групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені, в тому числі, обмеження здатності до трудової діяльності I ст. Перший ступінь обмеження здатності до трудової діяльності - здатність до виконання трудової діяльності за іншою спеціальністю при відсутності зниження кваліфікації чи зменшенні обсягу виробничої діяльності та неможливості виконання роботи за своєю попередньою професією.

Таким чином, позивача через встановлення йому третьої групи інвалідності не позбавлено можливості працювати, а лише обмежено умови, в яких він може працювати, що саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не може потягнути за собою відшкодування моральної шкоди в сумі 200 тис. грн.

Позивачем не наведено належних доказів вчинення з боку відповідача порушення його законних прав, судом помилково зазначено про порушення з боку відповідача норм та вимог статті 6 ЗУ «Про охорону праці».

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК втрату 60% працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безтерміново встановлено Позивачу у грудні 2021 року. З часу встановлення втрати працездатності позивачем надано в якості доказу проходження лікування відносно встановленого йому діагнозу по профзахворюванню лише у липні і листопаді минулого року, тобто протягом більше одного року інші докази про погіршення стану здоров`я відсутні, оскільки доказів у справі про зворотнє не надано. Що саме по собі виключає твердження з боку позивача про те, що він постійно змушений лікуватись стаціонарно, проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

Епікризи надані в якості доказів до позову не можуть свідчити про постійний хворобливий стан позивача, який змушує його постійно лікуватись, проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. За останній рік докази не надано, дані обставини вказують про покращення стану позивача.

Позивачем також не доведено того, що він проживає з сім`єю, утримує сина, що через стан здоров`я він не має можливості піклуватись про сина і проводити із ним спільний час, що позбавлений деяких можливостей, які відзначаються на його сім`ї.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представники позивача та відповідача подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», з 10.09.2002 прийнятий на посаду учня гірничого підземного шахти з повним робочим днем у підземних умовах з присвоєнням категорії «А», як працівник з джерелом іонізуючого випромінювання, 22.10.2002 переведений гірничо - робочим підземним шахти по 4 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах праці; 03.01.2006 року переведений машиністом електровоза підземної ділянки по 5 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах праці, 01.10.2018 звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України (а.с.8-11).

Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника від 05.10.2018, виданої Управлінням держпраці у Кіровоградській області, відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях працівника Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією гірника (учня) підземного відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією машиніста електровозу підземного відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.12-15).

Відповідно до копії медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 15.11.2018 №1652 у ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз: (захворювання професійні 15.11.2018 року) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально периферичним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С3-С7, L1- L2, L4- L5, L5-S1, стенозу хребтового каналу на рівні С6-С7, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і плечолопаткових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Суп. Д.з: Гіпертонічна хвороба II ст. ступінь 1, гіпертензивне серце. СН 0-1 ст.Ризик. 2. (а.с.21-22).

Згідно виписки епікриз №4525/986 із медичної карти стаціонарного хворого ДЗ СМСТ №17, вбачається, що ОСОБА_1 проходив лікування на стаціонарі з 06.11.2018 року по 16.11.2018 року та йому протипоказана робота в умовах дії вібрації, тяжкої фізичної праці, пилу, шуму та направлено на профМСЕК (а.с.23-24).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2018, складеним комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області, встановлені причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме, тривалий термін роботи з шкідливими умовами праці обумовленими технологічним процесом та виникнення професійного захворювання: загальна вібрація 108 дБ при нормативі до 107дБ. Запиленість повітря робочої зони: максимальна 5,0 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3. Шум 96 дБА при нормі 80 дБА. З метою ліквідації й запобігання виникнення професійного захворювання (отруєнь) пропонується: ознайомити працівників дільниці ВШГ з причинами виникнення професійного захворювання; посилити контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту виконання вимог санітарних правил протягом зміни; групі охорони праці провести перевірку забезпечення та використання працівниками дільниці засобів індивідуального захисту (а.с.16-17).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011989 від 12.12.2018, вбачається, що ОСОБА_1 з 07.12.2018 до 01.01.2020, вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням, також ОСОБА_1 має потребу у медичній та соціальній допомозі, а саме потребує медикаментозного лікування, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування за термінами (а.с.18).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №173166 від 12.12.2018 року ОСОБА_1 з 07.12.2018 року встановлено третю групу інвалідності, на строк до 01.01.2020 року, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в несприятливих умовах, пилу, шуму від вібрацій (а.с.18).

Відповідно до довідки серії 12 ААА №012340 від 10.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 з 10.12.2019 року до 01.01.2022 року, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням, крім того, ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування, лікування в ЛПЗ, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки (а.с.19).

З акта МСЕК серії 12 ААБ №565857 від 10.12.2019 вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.01.2022 року, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах вібрації, шуму, пилу (а.с.19).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №386, виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 16.09.2020, вбачається, що ОСОБА_1 з 16.09.2020 по 25.09.2020 проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): вібраційна хвороба II стадії від дії загальної вібрації з церебрально периферичним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією, вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом. Двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ II ст.), остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ II ст.), остеоартроз дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.29).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №537 наданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 18.12.2020, вбачається, що ОСОБА_1 з 18.12.2020 по 24.12.2020 проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): ХОЗЛ I ст. (пиловий бронхіт I ст., емфізема легень I ст.). група В.ЛН I- II ст. Захворювання професійне з 15.11.2018 (а.с.28).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №454 наданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 12.07.2021 ОСОБА_1 з 12.07.2021 по 21.07.2021 проходив лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально переферечним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С3-С7, L1- L2, L4- L5, L5-S1, стенозу хребтового каналу на рівні С6-С7, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.27).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №759 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 28.10.2021 року, ОСОБА_1 з 28.01.2021 року по 08.11.2021 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт I ст., Емфізема легень I ст.). група В, стадія загострення, затяжний перебіг ЛН I- II ст. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.26).

Згідно довідки серії 12 ААА №085246 від 07.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням безтерміново, також ОСОБА_1 потребує амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі, санаторно-курортне лікування 1 р. на 3 роки (а.с. 20).

Відповідно до акта до огляду МСЕК серії 12 ААБ №575858 від 07.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безтерміново, згідно висновку про умови та характер праці, ОСОБА_1 протипоказані значні фізичні навантаження, робота в несприятливих мікрокліматичних умовах з впливом шуму, пилу (а.с. 20).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №631 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 21.07.2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 21.07.2022 року по 28.07.2022 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): ХОЗЛ I ст. (пиловий бронхіт I ст., Емфізема легень I ст.). група В.ЛН I- II ст. Захворювання професійне з 15.11.2018 року (а.с.25).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1008 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 03.11.2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 03.11.2022 року по 08.11.2022 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально переферечним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С3-С7, L1- L2, L4- L5, L5-S1, стенозу хребтового каналу на рівні С6-С7, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійне з 15.11.2018 року (а.с.30).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29 жовтня 2020 року в справі № 210/4342/18 (провадження № 61-6438св20)

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Професійне захворювання ОСОБА_1 виникло у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що призвело до фізичного болю та моральних страждань, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, наслідком чого є інвалідність позивача, необхідність постійного лікування вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, знайшло своє підтвердження відповідними доказами.

Врахувавши, що позивач матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі не спроможній, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 12 років, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, оцінивши глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, суд правомірно вважав, що необхідним і достатнім розміром компенсації буде 200000 грн.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань, яких зазнав та зазнає позивач внаслідок професійного захворювання, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу в розмірі 200 000,00 грн.

Висновки суду в цій справі узгоджуються із вказаними правовими висновками Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним зводяться до переоцінки доказів та незгоди з оскарженим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко