Провадження № 2/390/504/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарях Петренко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому після зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.01.2011 року у розмірі 137587,02 грн, з яких: 101958,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 35628,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами договору відповідач дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Крім того, за умовами договору відповідач зобов`язувалась сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Відповідач не виконувала умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом на суму 137587,02 грн, а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

У відзиві на позов відповідач зазначила, що 24.01.2011 вона зверталась до позивача з приводу відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати. Після підписання анкети-заяви банк відкрив їй банківський рахунок та надав картку для доступу до нього. Позивач вважає, що укладений договір в частині відкриття та обслуговування рахунку для виплат, є договором про відкриття банківського рахунку. Письмові матеріали, що надав позивач не містить доказів відкриття рахунку та отримання кредитної картки із встановленим кредитним лімітом, встановлення кредитного ліміту на рівні 15000 грн, використання відповідачем кредитного ліміту та його перевищення та виникнення овердрафту. Розрахунок заборгованості не є належним доказом правомірності її нарахування. Позивач не довів тримання нею кредитних коштів, розмір заявленого до стягнення боргу не ґрунтується на поданих доказах. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що після підписання анкети-заяви відповідач приєдналася до правил та умов надання банківських послуг, які є публічною офертою та отримала доступ до всіх без виключення послуг банку. Зміст кредитного договору міститься в декількох документах: в заяві позичальника, умовах та правилах банківських послуг та тарифах. Cторони договору здійснили всі необхідні дії для вчинення вказаного договору та погодили всі істотні умови договору. Доказами укладення кредитного договору слугують: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта позивача, за яким оформлений кредит та виписка по рахунку. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач та використовувала для користування кредитними коштами. Користуючись кредитним коштами, відповідачу біло відомо про умови договору. Крім того, представник позивача зауважує, що випискою по рахунку підтверджується періодичне виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, а тому твердження відповідачки щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідач не спростувала правомірності правочину, правовідносини між сторонами тривають і зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином відповідач не виконує, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач скористалась своїм правом та подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність до вимог позивача щодо заборгованості за тілом кредиту, яка виникла до 06.06.2016.

У відзиві на заяву про застосування строків позовної давності представник позивача зазначив, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки і картка діє до останнього календарного дня місяця, вказаного на картці. Строк дії перевипущеної картки, яку отримала відповідачка жовтень 2021 року. Позивач звернувся до суду із позовом 26.06.2019 у межах строку позовної давності, тому просить відмовити у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що використовувати кредитку картку відповідач почала у січні 2014, що підтверджується зняттям готівки за місцем її роботи. Зарахувань заробітної плати або поповнень самою відповідачкою банківського рахунку, з якого вона знімала кошти, не було, що свідчить про знання ОСОБА_1 про використання кредитних коштів без суттєвих поповнень у 2014 році. Відповідач не зверталась до банку з метою з`ясування наявності заборгованості за кредитною карткою, також не зверталась вона і до поліції з приводу використання коштів іншою особою, отже кредитну карту вона отримала і кошти використовувала особисто.

В додаткових письмових поясненнях відповідач зазначила, що у зв`язку з отриманням картки, встановленням банком на ній кредитного ліміту, а також фактичним використанням відповідачем кредитних коштів, поповненням цієї картки власними коштами шляхом переведення на неї грошових коштів із зарплатної картки, можна дійти висновку, що між сторонами склались кредитні правовідносини. Відповідач зазначає, що позивач неправомірно нарахував в баланс кредитної карти пеню та безпідставно включив проценти відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Внесену нею суму коштів у розмірі 100079,66 грн повинна була бути зарахованою в рахунок погашення суми заборгованості, а не безпідставно нарахованих процентів та неустойки. Отже її заборгованість перед позивачем, як за тілом кредиту, так і за простроченим тілом кредиту становить 1781,56 грн. При цьому, оскільки позивач просить стягнути 101960,61 грн, а виписка по рахунку свідчить про поповнення на суму 102079,22 грн, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 23.04.2024 представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив його задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а саме стягнути з відповідачки 137587,02 грн, з яких: 101958,62 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 35628,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та судовий збір. 31.05.2024 представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, місце і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, згідно довідки про доставку електронного документу. Клопотань про відкладення судового засідання від неї до суду не надходило.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.02.2011 року ОСОБА_1 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим виявила бажання приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг, проте бажаний кредитний ліміт не визначено, не обрано вид кредитної карти, процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена. Крім того, у вказаній анкеті-заяві відсутні умови щодо можливості встановлення та збільшення кредитного ліміту (т.1 а.с.9, 30-32).

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN 9537, ІПН , вбачається, що на кредитну лінію встановлені наступні умови: базова відсоткова ставка в місяць 2,5 %, розмір щомісячного платежу, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75 %. За несвоєчасне погашення заборгованості сторони передбачили пеню, що складається із: щоденної пені у розмірі базової відсоткової ставки по договору поділеної на 30 та щомісячної пені у розмірі 1% від розміру заборгованості. Довідку підписано ОСОБА_1 17.02.2011 та зазначено, що з умовами надання платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вона ознайомлена (т.1 а.с.227)

З довідки, виданої АТ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_3 отримувала наступні банківській картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 28.01.2014, строк дії 10/17, № НОМЕР_2 , дата відкриття 15.11.2014, строк дії 05/18, № НОМЕР_3 , дата відкриття 31.08.2015, строк дії 06/18, № НОМЕР_4 , дата відкриття 11.03.2016, строк дії 06/18, № НОМЕР_5 дата відкриття 15.01.2018, строк дії 10/21 (т.1 а.с.149).

Згідно із довідкою, виданої АТ «Приватбанк», ОСОБА_1 встановлювались наступні кредитні ліміти: старт карткового рахунку 28.01.2014 по рахунку НОМЕР_1 , 28.01.2014 15000 грн, 15.11.2014 -15000 грн, 12.07.2016 18000 грн, 31.03.2017 26920 грн, 06.07.2017 50000 грн, 15.12.2018 0,00 грн (т.1 а.с.150).

Із банківської виписки по рахунку за договором №б/н в період з 28.01.2014 по 19.07.2023, наданої позивачем, вбачається рух коштів по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», у тому числі за допомогою банківських карток. Крім того, вбачається періодичне внесення грошових коштів за допомогою іншої банківської карти: 24.12.2015 - внесення 2713 грн, 15.06.2016 - внесення 3514 грн, 11.07.2016 внесення 1296 грн та в терміналі самообслуговування 350 грн, 19.07.2017 поповнення в терміналі на суму 3483 грн, 21.07.2017 - на суму 2994 грн, 30.11.2017 поповнення на суму 2744,99 грн. За допомогою картки № НОМЕР_4 здійснені наступні поповнення в січні 2018 на суму 2851,23 грн, 14.02.2018 поповнення на суму 3073,62 грн, в березні 2018 - поповнення на 3131 грн, в квітні 2018 - на 3316,34 грн, в травні 2018 на 3422,92 грн, в червні 2018 на 3597,20 грн, в липні 2018 на 3760,94 грн, в серпні 2018 на 3274,15 грн, у вересні 2018 на 2400 грн, в листопаді 2018 - на 93,03 грн, в січні 2000 грн. Після внесення останньої суми коштів, станом на 29.01.2019 сукупний розмір заборгованості становив 109370,23 грн.

В період з 01.02.2019 по 01.10.2019 банк нарахував неустойку (пеню та штрафи) на загальну суму 92670,04 грн. В період з 01.11.2019 по 01.03.2019 банк нарахував проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України на загальну суму 35628,40 грн.

Згідно із випискою банківською картою № НОМЕР_4 23.10.2020 та 15.08.2021 здійснено внесення на загальну суму 100081,56 грн (т.1 а.с.154-164).

З трудової книжки серії НОМЕР_6 заповненої на ім`я ОСОБА_1 , вона з 18.01.2011 по 28.09.2018 працювала у Вищому господарському суді України (а.с.132-135).

Перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості з іншої банківської карти та зворотні операції також підтверджується випискою, яку надала відповідач, а саме: 12.07.2017 здійснено переказ зі своєї картки НОМЕР_7 на суму 3000 грн, чим зменшено заборгованість на вказану суму, 13.07.2017 здійснено переказ зі своєї картки НОМЕР_7 на суму 4500 грн, чим зменшено заборгованість на вказану суму, 17 та 19 липня 2017 з кредитної карти НОМЕР_4 на карту НОМЕР_8 на суму 800 грн та 1000 грн, 28.07.2017 переказ з кредитної карти на власну карту на суму 1800 грн. Крім того, з виписки по банківській карті, на яку ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, вбачається, що періодично відбувались погашення обов`язкового платежу по карті 41*20, а саме: 28.08.2017, 11, 14 та 26.09.2017, 26 та 30.10.2017, 27 та 30.11.2017, 26.12.2017, 10.01.2018, а також автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості пор карті НОМЕР_9 , а саме: 28 та 30.01.2018, 14 та 26.02.2018, 15 та 22.03.2018, 12 та 26.04.2018, 09 та 30.05.2018, 15 та 26.06.2018, 27 та 30.08.2018, 12 та 14.09.2018, 05.11.2018, 07.01.2019 (а.с.93-125).

На підтвердження своїх вимог позивач також надав до суду витяг з Умов та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщенні на сайті позивача, однак вони підпису ОСОБА_1 також не містять (а.с.11-25).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що станом на 06.06.2019 її заборгованість становила 155886,20 грн та складалася із: 55822,68 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту 46137,93 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 53425,59 грн, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму 500 грн (а.с.5-8).

Після зменшення позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24.01.2011, укладеного між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , згідно нового розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.11.2023 становить 137567,02 грн та складається із: 101958,62 грн - заборгованості за тілом кредиту, 35628,40 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. При цьому, 100079,86 грн враховано як погашення заборгованості по пені (а.с.209-216).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним, та є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З довідок, наданих позивачем, вбачається встановлення кредитних лімітів відповідачу: 15000, 18000, 26920 та 50000 грн, з довідки про видачу банківських карток вбачається строк кредитування до останнього дня жовтня 2021 року, а довідка про умови кредитування по договору від 17.02.2021 містить розмір відсотків за користування кредитом (2,5 та 3,75 %), а також розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Отже письмові докази свідчать, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Підтвердженням використання кредитних коштів слугує виписка з кредитного рахунку, що надав позивач, а також виписка по зарплатному рахунку, що надала відповідачка, в якому прослідковується внесення нею коштів в рахунок погашення заборгованості та автоматичне списання коштів із зарплатного рахунку на погашення кредиту.

Доводи, що вона не мала доступу до кредитного та/або зарплатного рахунку відповідач не навела, належними та достовірними доказами їх не обґрунтувала, тому в сукупністю з підписаними нею документами щодо умов кредитування, відповідач була обізнана про свій обов`язок щодо повернення кредиту, та періодично виконувала такі зобов`язання.

Так, після відкриття провадження у справі відповідач в жовтні 2020 року здійснила платі на погашення заборгованості на суму 100079,66 грн, чим підтвердила свою обізнаність про існування непогашеної заборгованості і сума такої заборгованості становить не менше тієї яку вона сплатила. Інших підстав внесення вищевказаної суми коштів або доказів, що ці кошти мали інше призначення, ніж погашення існуючого боргу перед позивачем, відповідач не навела та не обґрунтувала.

Крім того, виписка по рахунку узгоджується з поясненнями відповідачки, яка у своїх додаткових письмових поясненнях зазначила, що почала користуватись кредитною картою у 2014 році.

Отже відповідач в межах строку кредитування використовувала кредитні кошти, тому зобов`язана їх повернути, а також відсотки нараховані позивачем до дня звернення до суду.

Письмові докази, які дослідив суд, свідчать, що позивач встановив відповідачу кредитний ліміт на рівні 50000 грн. Строк кредитування становив до останнього дня жовтня 2021 року. За користування кредитними коштами відповідач мала сплачувати базову відсоткову ставку 2,5 на місяць (30 % на рік) або збільшену відсоткову ставку 3,75 % (45 % на рік). На випадок несвоєчасного погашення заборгованості сторони договору передбачили пеню.

Відповідно до виписки по рахунку, яку надав позивач, вбачається, що заборгованість формувалась шляхом додавання до основного боргу штрафних санкції, а також заборгованість за несплаченими процентами.

Так, станом на день звернення до суду позивач визначив, що заборгованість відповідача станом на 06.06.2019 мала такі складові 55822,68 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту 46137,93 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 53425,59 грн, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму 500 грн.

Після зменшення позовних вимог позивач визначив, що станом на 08.11.2023 розмір заборгованості відповідача становить 137567,02 грн та складається із: 101958,62 грн - заборгованості за тілом кредиту, 35628,40 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

При цьому, в розрахунку наявний розрахунок пені, яку мала місце за період з 01.12.2018 по 01.10.2020, а відсотки за ст.625 ЦК України нараховані за період з 01.10.2019 по 29.02.2020.

Згідно із пунктом 15 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України введений в дію Законом України № 691-20, який набрав чинності 04.07.2020.

Пункт 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, містить приписи, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України введений в дію Законом України № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022.

Період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, тривав з 12 березня 2020 по 30 червня 2023 року, згідно постанов Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 651 від 27.06.2023.

Воєнний стан, що триває, введений в Україні із 24 лютого 2022 року, згідно Указу Президента України року № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України № 2102-IX від 24.02.2022.

Таким чином, відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, в силу прямої вказівки цього Закону, і позовні вимоги в частині 35628,40 грн, які нараховані позивачем після звернення як заборгованість за простроченими відсотками згідно ст.625 ЦК України задоволенню не підлягають.

Стосовно частини позовних вимог щодо заборгованості за тілом кредиту у розмірі 101958,62 грн, суд зазначає таке.

23.10.2020 відповідач здійснила оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитом в сумі 100079,66 грн, і позивач врахував весь вказаний платіж в рахунок погашення пені.

Відповідно до ст.534 ЦК України, яка визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Однак право на зарахування коштів в сумі 100079,66 грн в рахунок погашення пені позивач не мав, оскільки ОСОБА_1 , як позичальник, звільнена від обов`язку сплачувати пеню на користь кредитодавця (позикодавця) за таке прострочення, як на день внесення вказаних коштів згідно пункту 15, такі на день розгляду справи відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже свій обов`язок по списанню боргу за пенею позивач не здійснив, та всупереч вимог закону неправомірно зарахував кошти у розмірі 100079,66 грн на погашення пені.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У зв`язку з чим суд вважає необхідним кошти у розмірі 100079,66 грн врахувати як такі, що внесені в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, яка з урахуванням зменшення позовних вимог становить 101958,62 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 1878,96 грн (101958,62-100079,66).

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1056-1, п.15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.ст.4-5, 10, 12-14, 77-81, 95, 133, 137, 139, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1878,96 грн, в якості заборгованості за тілом кредиту № б/н від 24.01.2011.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 31,93 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»: вул.Грушевського, 1д, м.Київ, поштовий індекс, ;

відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко