Справа № 463/3047/24
Провадження № 2/463/1045/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу № 6-к/о від 17.01.2024 року в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона працювала на підприємстві відповідача та на підставі відповідного наказу була відповідальною особою за облік, видачу, зберігання та списання бланків суворої звітності. У грудні 2023 року підприємство замовило бланки, в яких була допущена помилка і зокрема, повторювалась нумерація, за що на підставі оскаржуваного наказу її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Вважає такий наказ незаконним, оскільки на її ім`я не надходили службові записки на виготовлення бланків, завдань на здійснення замовлень бланків від підприємства не отримувала і відповідно не робила таких замовлень. В оскаржуваному наказі відсутня інформація про час вчинення правопорушення та в чому конкретно полягає порушення нею трудових обов`язків, внаслідок чого такий наказ як незаконний просить скасувати.

Відповідач не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що у грудні 2023 року відбулась планова закупівля бланків, в яких допущена помилка у типографській нумерації, внаслідок чого підприємству було заподіяно шкоду у розмірі 2100,0 гривень. Помилка зумовлена тим, що позивач не мала точної інформації щодо замовлених та використаних бланків, за які вона відповідальна. Просить у задоволенні позову відмовити.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористалась.

Позовна заява поступила до суду 04.04.2024 року та була передана для розгляду судді Рудакову Д.І.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова (суддя Рудаков Д.І.) від 09.05.2024 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Рудакова Д.І. на підставі відповідного розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м.Львова у справі проведено повторний автоматизований розподіл і така передана для розгляду судді Грицку Р.Р.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.06.2024 року, справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом проти позову заперечив з підстав, викладених у відзивах та додатково зазначив, що позивач надала недостовірні дані щодо обліку бланків, що власне і призвело до типографської помилки в нумерації. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач станом на 17.01.2024 року працювала на підприємстві відповідача та займала посаду провідного інженера відділу кадрів та організації роботи.

Відповідно до пункту 4 наказу відповідача № 506 від 29.11.2018 року (а.с.6), до якого внесено зміни наказом № 141 від 30.04.2021 року (а.с.7), позивач (дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ») призначена відповідальною особою в ДП «Львівстандартметрологія» за облік, видачу, зберігання та списання бланків суворої звітності.

Відповідно до доповідної записки начальника відділу кадрів та організаційної роботи ОСОБА_5 від 28.12.2023 року (а.с.46), у грудні 2023 року відбулась планова закупівля бланків, а позивач, як відповідальна особа повідомила відповідні типографські номери цих бланків. Після отримання бланків з`ясувалось, що зазначені на бланках номери є помилковими (повторюються номери виданих раніше бланків).

Позивач з цього приводу надала відповідні письмові пояснення, копія яких долучена до матеріалів справи (а.с.47) і за змістом яких їй не надходили службові записки на виготовлення бланків, завдання на здійснення замовлення вона не отримувала та відповідно не здійснювала такого замовлення.

Згідно службової записки першого заступника генерального директора, уповноваженого з антикорупційної діяльності та начальника юридичного сектору (а.с.49), помилка була зумовлена тим, що позивач не мала точної інформації щодо замовлених та використаних бланків суворої звітності, за які вона відповідальна. При цьому, також встановлено, що журнал обліку бланків вели інші працівники підприємства, внаслідок чого журнал заповнено з помилками, і тому з його змісту неможливо встановити номери використаних бланків.

Відповідно до оскаржуваного наказу № 6-к/о від 17.01.2024 року (а.с.44), за порушення трудової дисципліни (обов`язків, визначених наказом № 141 від 30.04.2021 року, щодо обліку, видачі, зберігання та списання бланків суворої звітності), що призвели до виготовлення зіпсованих бланків суворої звітності, позивачу оголошено догану.

Окрім як позивачу, догану також оголошено начальнику відділу кадрів та організаційної роботи ОСОБА_6 за відсутність належного контролю під час замовлення бланків суворої звітності.

Вважаючи такий наказ незаконним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Крім того відомо, що станом на даний час позивач звільнилась з підприємства відповідача за власним бажанням.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачене у статті 51 КЗпП України сприяння у збереженні роботи.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до частини першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2024 року у справі № 607/9072/22 виклав висновок про те, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Також, як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 року у справі № 757/35570/21-ц, закон не вимагає, щоб порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

Водночас вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Критерієм, за яким визначається наявність вини в діях працівника, є належна турбота працівника про виконання трудових обов`язків.

Згідно з пунктом 1.5 Положення про облік та використання бланків суворої звітності, затвердженого наказом Генерального директора ДП «Львівстандартметрологія» № 554 від 29.12.2018 року, організацію обліку, видачі, зберігання, списання та ведення реєстрів бланків здійснює відповідальна особа, тобто позивач.

Також згідно пункту 2.4 цього Положення, відповідальна особа після одержання бланків зобов`язана здійснити наскрізну нумерацію отриманих бланків та відобразити в реєстрах дату одержання та номери бланків. Нумерація ведеться окремо по кожному бланку.

Проте, як було встановлено відповідачем під час проведення перевірки, журнал обліку бланків вівся іншими працівниками з помилками, внаслідок чого неможливо встановити номери використаних бланків, а позивач при цьому підтвердила, що облік нумерації замовлених бланків не ведеться, хоча саме вона як відповідальна особа зобов`язана відобразити в реєстрах дату одержання та номери бланків.

На думку суду, у справі яка розглядається саме через неналежне ведення відповідних реєстрів, що є обов`язком позивача, в нумерації бланків була допущена помилка, яка в подальшому призвела до виготовлення бланків з помилковою нумерацією.

Такі дії є безпосереднім наслідком неналежного виконання позивачем своїх трудових обов`язків та свідчать про наявність її вини, а також причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням.

Як наслідок відповідач вірно кваліфікував дії позивача як дисциплінарний проступок, що є підставою для притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності.

В такому випадку формулювання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути самодостатньою підставою для його скасування.

Доказів про порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом не здобуто і позивачем не надано. Вбачається, що відповідач під час накладення дисциплінарного стягнення врахував обставини вчиненого проступку, ступінь вини позивача та іншого працівника, яку теж було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення роботодавець отримав від позивача відповідні письмові пояснення, як того вимагає частина перша статті 149 КЗпП України.

Дисциплінарне стягнення накладено належним суб`єктом. Строки накладення дисциплінарного стягнення, які визначені у статті 148 КЗпП України не пропущені, оскільки порушення виявлено 28.12.2023 року, про що надано доповідну записку (а.с.46).

Відповідно підстав для скасування оскаржуваного наказу суд не вбачає та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним та скасування наказу № 6-к/о від 17.01.2024 року в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації, місцезнаходження: 79005, м.Львів, вул.Князя Романа,38, .

Повний текст судового рішення складено - 18 липня 2024 року.

Суддя Грицко Р.Р.