Провадження №2/523/1396/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участі секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карпенко В.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Боровської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, у загальному позовному провадженні, цивільну справу № 523/19991/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

23.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, та просить:

1)Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11 червня 2020 року ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1127;

2)визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та складається з двох кімнат, загальною площею 45,0 кв.м., в тому числі житловою площею 27,6 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3)в порядку виконання рішення суду:

-скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_34, індексний номер № 52619533 від 11.06.2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ;

-припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 45,0 кв.м., в тому числі житловою площею 27,6 кв.м.

Обґрунтований позов наступним: згідно заповіту від 03 березня 2020 року, посвідченого об 11:35 приватним нотаріусом ОМНО, Медведенко Г.В., за реєстровими номерами 404, 405. ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо заповідання позивачу ОСОБА_1 всього свого майна, з чого би воно не складалось, та де би воно не знаходилось. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Гребенюк І.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, в межах шестимісячного строку, було заведено спадкову справу. Однак, позивач дізнався, шо квартира АДРЕСА_1 належить сторонній особі ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеному між останньою та ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_2 , посвідченого 11 червня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_34, зареєстрованого в реєстрі за №1127. Позивач вважає наведений договір купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 21 грудня 2020 року, підтверджується, що приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_34 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору від 11 червня 2020 року (16:06:27). Позивачу відомо, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 о 7:00 годин у лікарні. Згідно епікризу (посмертного) за №6359: «пацієнт доставлений швидкою допомогою з інфекційної лікарні, куди потрапив о 9:30 - 08.06.2020 року. Знайдений вдома без свідомості, у зв`язку з фебрильною температурою тіла доставлений в інфекційну лікарню. При надходженні неврологічний статі - Кома III. 11.06.2020 року о 6:30 сталася зупинка серцевої діяльності. З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_2 при укладенні оскаржуваного договору діяв згідно довіреності від імені ОСОБА_4 , який був померлим на час укладення договору, даний договір не міг породжувати ніяких правових наслідків, що є порушенням публічного порядку, та є всі підстави для визнання договору недійсним. Постановою нотаріус відмовив позивачу видачі свідоцтва про право на спадщину від 15 грудня 2020 року, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Оскільки позивач позбавлений можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку, то він звернувся до суду за захистом своїх прав.

19.02.2021 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_32 подав до суду відзив на позовну заяву, яким позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначив наступне: заповіт, який був складений на користь позивача, було посвідчено за відсутності заповідача, а також без оригіналів документів, що посвідчують особу заповідача. Починаючи з 2015 року відповідачі доглядали за ОСОБА_4 та його мамою ОСОБА_6 . Також, після смерті матері, відповідачі продовжували сумлінно виконувати свої обов`язки щодо утримання ОСОБА_4 до дня його смерті. Догляд за зазначеними особами було здійснено за взаємною згодою, із урахуванням того, що квартира, яка належала ОСОБА_4, після їх смерті залишиться ОСОБА_3 або ОСОБА_2 . На особисті кошти відповідачів, було найнято ОСОБА_7 , яка кожного дня доглядала ОСОБА_8 , готувала йому їжу, прибиралась та робила всі необхідні дії для належного догляду за ним. Відповідачі купували продукти харчування, одяг та інші необхідні для життя речі, сплачували комунальні послуги, купували ліки та сплачували за лікування померлих ОСОБА_4. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2018 році ОСОБА_9 доручив відповідачам виконати цілий ряд юридичних операцій з нерухомим майном. Для виконання доручення, ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 оригінал свого паспорта та оригінал довідки про присвоєння ідентифікаційного коду. Зазначені документи не повертались померлому, та залишились до його смерті у відповідачів. Отже, невідомо яким чином нотаріус посвідчував заповіт без наявності оригіналів документів, що посвідчують особу. Відповідно до копії заповіту, його було посвідчено нотаріусом 03 березня 2020 року об 11 годині 35 хвилин. Разом із тим, ОСОБА_7 , яка доглядала за ОСОБА_4 , кожного дня надавала звіт про стан здоров`я, та про виконану роботу, у тому числі з додаванням фотографій на месенджер Facebook відповідачам. Після дослідження листування у месенджері Facebook між особою, яка доглядала померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було встановлено, що 03 березня 2020 року об 11 годині ранку ОСОБА_4 знаходився у своїй квартирі разом із особою, яка його доглядала, про що свідчить фіксація відправлення фотокарток з присутністю самого ОСОБА_4 . Таким чином, складання та посвідчення заповіту відбулось без участі самого заповідача ОСОБА_4 . Зазначені обставини вказують на вчинення кримінального злочину позивачем за попередньою домовленістю із нотаріусом та особою, яка підписала заповіт від імені ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 , його похованням займалися саме відповідачі. Зазначений заповіт, складений на користь позивача, є нікчемним, а тому позивач не зазнав будь-якого порушення своїх прав через укладення договору купівлі-продажу.

22.03.2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Карпенко В.І. подала до суду відповідь на відзив, яку обґрунтувала наступним. Обставини відсутності у нотаріуса, під-час посвідчення заповіту, заповідача та оригіналів документів, які посвідчують особу заповідача, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Згідно даних Електронного ресурсу державної міграційної служби «Перевірка недійсних документів» паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оригінал якого з тексту позову з 2018 року перебував незрозуміло на якій підставі у відповідачів, є недійсним. За життя, ОСОБА_4 зробив собі новий паспорт у формі картки за номером НОМЕР_2 , який був виданий 19 лютого 2020 року, і який є дійсним, та отримав Довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, та в подальшому яким користувався до смерті. Що стосується витрат на поховання, то позивач не заперечує щодо компенсації відповідачам витрат на поховання.

14.02.2024 року представник відповідачів - адвокат Боровська О.В. надала суду заперечення проти позову, яким зауважила на тому, що зі змісту заповіту, посвідченого на користь позивача, вбачається що його від імені ОСОБА_4 підписав громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В межах кримінального провадження ЄРДР 0001446 від 17.10.2023 року, порушеного за ч.3 ст. 358 КК України, був допитаний ОСОБА_11 , паспорт якого використали під-час нотаріального посвідчення заповіту від 03.03.2020 року, який вказав, що ніколи не знав ОСОБА_4 , жодного разу не посвідчував, та не підписував заповіту, його паспорт у 2016 році був викрадений. З приводу викрадення паспорта, в органах поліції містяться відомості про звернення ОСОБА_11 з відповідною заявою. Також, зі змісту заповіту від 03.03.2020 року, посвідченого нотаріусом Медведенко Г.В., вбачається, що його складено зі слів ОСОБА_4 з використанням загально прийнятих технічних засобів і прочитаний йому в голос та підписується заповіт за усним дорученням відповідача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свою чергу, ОСОБА_11 засвідчує, що заповіт прочитаний в голос нотаріусом заповідачу та йому, про що поставив підпис. З форми заповіту вбачається порушення нотаріусом абз.2 п. 159 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, та ст. 1248 ЦК України про обов`язкову присутність при посвідченні заповіту двох свідків. Отже, заповіт складений особою, яка не мала не це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Нікчемний правочин не має юридичних наслідків, а тому права та інтереси позивача, а також набуття права позивача, або його підстава за нікчемним правочином - відсутня. Тому, підстави на звернення до суду щодо визнання договору купівлі-продажу від 11.06.2020 року недійсним, у позивача відсутні.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30.12.2020 року: вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.01.2021 року: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.01.2021 року: витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. належним чином завірену копію спадкової справи №61/2020 відносно майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.03.2021 року: витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. належним чином завірену копію нотаріальної щодо посвідчення заповіту ОСОБА_4 , номер бланку заповіту НОI 106630Ю, номер в реєстрі нотаріальних дій 4040, 405, номер у спадковому реєстрі 65615485, дата посвідчення та реєстрації заповіту 03.03.2020р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.07.2021 року: витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни:

- належним чином завірену копію витягу із реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення заповіту ОСОБА_4 , номер бланку заповіту НОI 106630Ю, номер в реєстрі нотаріальних дій 4040, 405, номер у спадковому реєстрі 65615485, дата посвідчення та реєстрації заповіту 03.03.2020р. о 11год.35хвил.;

- довідку про вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення заповіту ОСОБА_4 номер бланку заповіту НОI 106630Ю, номер в реєстрі нотаріальних дій 4040, 405, номер у спадковому реєстрі 65615485, дата посвідчення та реєстрації заповіту 03.03.2020р. о 11год.35хвил.;

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.02.2022 року: закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

Протокольними ухвалами суд задовольнив клопотання представника позивача та представника відповідача про виклик свідків.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Карпенко В.І., з`явившись до судового засідання, підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що заповіт на ім`я ОСОБА_1 є законним, відсутні правові підстави для визнання його нікчемним, права позивача є порушеним. Допитаний у судовому засіданні свідок підтвердив, що ОСОБА_1 та заповідач ОСОБА_4 були знайомі, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 були друзями. Як повідомив ОСОБА_1 , у ОСОБА_4 була жінка ОСОБА_13 , у якої була онука ОСОБА_14 , яка певний період часу проживала разом із ОСОБА_1 , наразі вона проживає за межами країни. Саме через ОСОБА_14 , ОСОБА_1 познайомився із ОСОБА_4 . Доводи відповідачів не спростовуються законних вимог позивача. Спірний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений після смерті ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 , просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Додатково зазначив, що він з матір`ю першочергово доглядали за матір`ю ОСОБА_4 , а потім за ним. Познайомились у храмі. Мати ОСОБА_4 хворіла, і ОСОБА_16 також хворів, був інвалідом психічного здоров`я з молодості. За пів року до смерті, стан здоров`я ОСОБА_4 значно загострився. За три місяці до смерті, він вже нічого не розумів. Він мав другу групу інвалідності. Відповідач з матір`ю ОСОБА_3 допомагали сім`ї ОСОБА_4 протягом 8-9 років, відповідач привозив ліки, їжу, одяг, забезпечував догляд. ОСОБА_4 перебував на обліку в Одеському психоневрологічному диспансері. Допомагала доглядати за ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , яка нажаль не змогла надати свідчення в суді, оскільки перебуває за межами країни. ОСОБА_7 приходила до ОСОБА_4 зранку, кожного дня, готувала їжу, мила його, міняла одяг, прибирала. ОСОБА_4 лише після обіду залишався в квартирі один. На дату укладення заповіту - 03.03.2020 року, ОСОБА_4 не міг знаходитися у нотаріуса, оскільки у відповідача є переслані ОСОБА_7 звіти, з фото ОСОБА_4 , в цей день, він перебував в квартирі, та не виходив з неї. На запитання суду, в якому стані перебував ОСОБА_4 01.04.2020 року, коли надавав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якщо стан його здоров`я загострився, протягом трьох місяців перед смертю, ОСОБА_2 повідомив, що стан ОСОБА_4 змінювався, то він не розумів що відбувається, то до нього повертався ясний розум, коли посвідчували довіреність, ОСОБА_4 керував своїми діями, розумів їх значення. Укладаючи договір купівлі-продажу 11.06.2020 року, в першій половині дня, відповідач ОСОБА_2 не знав, що ОСОБА_4 помер зранку, він діяв в його інтересах, посвідчивши його волю. В реєстрі, станом на дату посвідчення угоди купівлі-продажу, не було інформації про наявність заповіту на ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, її представник - адвокат Боровська О.В. з`явившись до судового засідання, позов не визнала, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях на позов. Додатково зазначила, що заповіт на ОСОБА_1 від 03.03.2020 року - нікчемний, оскільки посвідчений без присутності свідків. Також, в межах кримінального провадження ЄРДР 0001446 від 17.10.2023 року, порушеного за ч.3 ст. 358 КК України, був допитаний ОСОБА_11 , паспорт якого використали під-час нотаріального посвідчення заповіту від 03.03.2020 року. який вказав, що ніколи не знав ОСОБА_4 , жодного разу не посвідчував, та не підписував заповіту, його паспорт у 2016 році був викрадений. Це додатково свідчить про нікчемність заповіту. Порушене право позивача ОСОБА_1 , за обставин нікчемності заповіту, відсутнє.

Свідок ОСОБА_19 , з`явившись до судового засідання, повідомив, що сторін по справі не знає. Він знав ОСОБА_4 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , до нього заходив часто його друг ОСОБА_11 . Свідок проживав за адресою: АДРЕСА_2 , спілкувався з ОСОБА_4 , пару разів на місяць, бачилися на вулиці, на лавочці. Віталій жив один, до нього ходив ОСОБА_11 , його друг, допомагав йому, з кульками до нього ходив, ліки приносив. Більше до ОСОБА_4 ніхто не приходив. Прізвище ОСОБА_11 було чи ОСОБА_22 , чи ОСОБА_11 . ОСОБА_4 не працював, а ОСОБА_11 чимось займався. Свідок бачив ОСОБА_4 частіше, ОСОБА_11 не так часто. Хто поховав ОСОБА_4 , свідку невідомо. До ОСОБА_4 також заходив молодий чоловік, ОСОБА_1 . За наданими адвокатом Карпенко В.І. фото, свідок впізнав осіб на фото №1 (а.с. 145) та фото №2 (а.с. 143), які знаходяться в Томі №1 цивільної справи. Том 1 а.с. 145 (свідок впізнав як ОСОБА_11 ) фото № 1; Том 1 а.с. 143 (свідок впізнав як ОСОБА_4 ) фото №2; Том 1 а.с. 144 фото №3 - цього чоловіка свідок не знає. Свідок зазначив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 були дружні відносини, вони добре спілкувалися між собою. ОСОБА_4 свідок знав десь з 2010 року. Як довго знав ОСОБА_11 , пояснити не зміг. ОСОБА_11 заходив до ОСОБА_4 , приносив пакети з їжею, ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями. В якому році помер ОСОБА_4 , свідок не знає, ОСОБА_4 погано ходив, ліки йому приносили друзі. ОСОБА_1 свідок бачив мельком , пару разів.

Свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікований у судовому засіданні за паспортом, відповідає копії паспорту (а.с. 207), будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що не був знайомий ні з ОСОБА_1 , ні з ОСОБА_4 . Ніяких заповітів від імені ОСОБА_11 він не підписував. Старий паспорт у нього вкрали, з приводу чого він звертався із заявою до поліції. Оглянувши у судовому засіданні паспорт на ім`я ОСОБА_11 (а.с. 220) зазначив, що фото на паспорті не його, а підпис його. Оглянувши у судовому засіданні заповіт від 03.03.2020 року на ім`я ОСОБА_1 , зазначив що підпис не його на заповіті. На запитання представника позивача, чи був він раніше у приміщенні суду, повідомив що ні, чи викликали його до слідчого на допит, повідомив що ні, чи відомий йому адвокат ОСОБА_32, повідомив що ні. Пізніше свідок уточнив, що він був у відділенні поліції приблизно місяць тому, у нього брали зразки його підпису. Про махінації з його паспортом він дізнався тоді, коли його викликали до РОВД.

Свідок ОСОБА_27 , з`явившись до судового засідання, пояснив що ОСОБА_2 опікував чоловіка, який проживав по вул. Дніпропетровська дорога, на 9 поверсі, приблизно 3-4 роки тому. Свідок привозив цьому чоловіку на його адресу продукти, ремонтував телефон, міняли у ванній кімнаті підлогу, свідок приїжджав десь протягом двох років до чоловіка цього, за проханням ОСОБА_2 , приблизно раз в місяць. Доглядала за цим чоловіком жінка, ОСОБА_7 , до його смерті. Коли цей чоловік коштував їжу, то у нього тремтіли руки, він говорив не ясно, то одне, то друге. Оглянувши надані судом фото - Том 1 (а.с.187), свідок зазначив, що на цьому фото чоловік схожий на того, до якого він приїжджав. ОСОБА_1 свідок не знає. Свідка завжди в квартирі зустрічала жінка - ОСОБА_7. Пару разів він бачив чоловіка, за яким доглядав ОСОБА_2 , на кухні, він їжу коштував, інші рази, він перебував у кімнаті. В розмові цього чоловіка прослідковувалася параноя. До свідка цей чоловік виражав байдужість. Свідок бачив, як цьому чоловіку приносили пенсію, просили розписатися в отриманні, однак він не зміг поставити підпис. Свідок повідомив, що з ОСОБА_2 вони друзі, знайомі більше 15 років. Про смерть того чоловіка, він дізнався від ОСОБА_2.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам як в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був власником квартири АДРЕСА_1 . Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № інформаційної довідки: 237974866.

Згідно заповіту від 13.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_34, зареєстрованого в реєстрі за №№ 3091, 3092, 3093, 3094, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре повністю відповідає його внутрішній волі, володіючи українською мовою, на випадок своєї смерті, зробив таке розпорядження:

-спадкоємцем всього його майна, яке буде належати йому на день його смерті, де би воно не знаходилось, та з чого би воно не складалось, а також всього того, що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі призначає: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Оскільки стан його здоров`я (тремтіння рук) позбавило його можливості самостійно та власноруч підписати заповіт, на його особисте прохання, цей документ складається та нотаріально посвідчується у присутності свідків: ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Підписання заповіту за дорученням ОСОБА_4 здійснюється громадянкою ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Заповіт містить підпис ОСОБА_34 та свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 . Заповіт повністю прочитаний уголос заповідачем до його підписання у присутності свідків. Особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірено. Особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи, встановлено, їх дієздатність перевірено.

Згідно заповіту від 03.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №№ 404, 405, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , володіючи достатнім обсягом дієздатності та діючи на підставі вільного волевиявлення, яке відповідає його внутрішній волі, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, в тому числі нерухоме, рухоме, корпоративні права, банківські рахунки, цінні папери, тощо, де б воно не знаходилось та з чого би воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому по закону, та на що він по закону матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Це заповіт за проханням заповідача ОСОБА_4 був складений та записаний нотаріусом, з його слів з використанням при цьому загальноприйнятних технічних засобів (шляхом комп`ютерного набору) і прочитаний йому уголос та підписується заповіт за дорученням заповідача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . У зв`язку з хворобою рук за його усним дорученням цей заповіт підписаний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у присутності заповідача та нотаріуса після прочитання уголос нотаріусом.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Витягу із реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення заповіту ОСОБА_4 03.03.2020 року, міститься:

-запис № 404, 405; дата вчинення нотаріальної дії: 03.03.2020;

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1, НОМЕР_9 , паспорт запис № НОМЕР_3 , документ № НОМЕР_2 , орган що видав 5116 від 19.02.2020р.;

-від імені якого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_6, НОМЕР_6 , підписує, у зв`язку із хворобою рук заповідача; паспорт НОМЕР_4 , виданий Суворовським РВ у м. Одеса ГУ ДМС України в Одеській області 15.03.2016 року.

Згідно наявної в матеріалах справи довіреності від 01.04.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_34, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями, в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах і організаціях, в тому числі в нотаріальних конторах чи приватного нотаріуса, з питань продажу належної йому квартири під АДРЕСА_1 . За цією довіреністю представник має права, у тому числі підписати договір купівлі-продажу, отримати гроші за продану нерухомість.

ІНФОРМАЦІЯ_4 о 7:00 годині ранку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - помер. Це підтверджується Епікризом посмертним №6359, виданим КНП Міська клінічна лікарня №11 Одеської міської ради та свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно наявного в матеріалах справи договору - замовлення №060630 від 13.06.2020 року на організацію та проведення поховання, та Довідки на одержання та під поховання праху, замовником похорон ОСОБА_4 виступав ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 11.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_34, зареєстрованого в реєстрі за № 1127, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (Продавець), від імені якого діє ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , на підставі довіреності HOI 648522, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_34, 01.04.2020 року за реєстром № 754, 755, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (Покупець), з другої сторони, уклали договір, відповідно до умов якого:

-ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_3 приймає у власність, за обумовлену нижче грошову суму, квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 45,0 кв.м., в тому числі житловою площею 27,6 кв.м. За домовленістю сторін продаж квартири здійснено за 520 705, 00 грн. Платіжним дорученням №1 від 11 червня 2020 року підтверджується перерахування наведеної суми грошових коштів.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № інформаційної довідки: 237974866, дата та час реєстрації права власності за ОСОБА_3 відбувся 16:06:27.

02 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 . 02 грудня 2020 року нотаріусом Гребенюк І.М. була відкрита Спадкова справа №61/2020. Це підтверджується копією Спадкової справи №61/2020, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. від 15.12.2020 року - відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 . Підставою відмови стало - не надання ОСОБА_1 нотаріусу документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.10.2023 року, кримінальне провадження:0001446 підтверджується реєстрація заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, вчиненого за ч.3 ст. 358 КК України, виклад обставин: невстановлені особи здійснили підробку документів, а саме паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , для чого використали його в особистих цілях.

Протоколом допиту свідка від 01.11.2023 року підтверджується, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , був допитаний старшим слідчим СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, в якості свідка. По суті заданих запитань, дав наступні показання: ОСОБА_4 , 1960 року народження, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , він не знає. ОСОБА_1 він не знає. Заповіт складений 03.03.2020 року о 11:35 він бачив вперше, підпис на заповіті йому не належить, ніколи не був знайомий із зазначеними у заповіті особами. Паспорт громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер НОМЕР_8, співпадає з його анкетними даними, однак фотографія, яка вклеєна в паспорт, не належить йому, даного чоловіка він не знає. У 2016 році у нього були викрадені право установчі документи на належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , а також був викрадений паспорт громадянина України, у зв`язку із чим він звертався до поліції. Він ніколи не був у нотаріуса за адресою: АДРЕСА_7 , ніякою інформацією щодо підписання нібито ним заповіта, він не володіє, так як ніколи не підписав вказаний документ, а особи зазначені в заповіті йому не відомі.

Судом установлено, що в матеріалах справи наявні копії паспортів:

-на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Семенівка, Кодимського району Одеської області, РНОКПП: НОМЕР_6 , запис НОМЕР_10, виданий 27.11.2018 року, орган що видав: 5116 (Том 1, а.с. 207).

Наданий представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_32.

У судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_11 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , особу якого було встановлено за паспортом, який відповідав копії паспорта в Томі 1, а.с.207.

-на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Семенівка, Кодимського району, Одеської області, виданий 15.03.2016 року Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, серії НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 (Том 1, а.с. 220).

Зазначений паспорт нданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., на виконання ухвали суду від 22.03.2021 року, в складі копії нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту ОСОБА_4 , дата посвідчення та реєстрації заповіту 03.03.2020р.

Фотокартки осіб, які зображені на двох паспортах, є різними.

Згідно копії талону-повідомлення Єдиного обліку №2434 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, 28.01.2015 року надійшла заява від ОСОБА_11 , 1957 року народження, мешканця АДРЕСА_6 , згідно якої він просить надати допомогу у встановленні місця знаходження паспорта громадянина України на його ім`я, який він втратив з власної необережності. Відсутність виявив за місцем мешкання. Злочин відносно нього не вчинявся, претензій ні до кого не має.

Позивач ОСОБА_1 ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11 червня 2020 року ОСОБА_34, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1127, та визнання за ним права власності на квартиру. В обґрунтування недійсності договору, зазначає, що оскільки при укладенні оскаржуваного договору ОСОБА_2 діяв згідно довіреності від імені ОСОБА_4 , який був померлим на час укладення договору, а тому даний договір не міг породжувати ніяких правових наслідків, що є порушенням публічного порядку, та є всі підстави для визнання договору недійсним. Наявність порушеного права обґрунтовує тим, що є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом від 03.03.2020 року, прийняв спадщину, подавши заяву у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього ж Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК імперативно не визнається недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.

При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 15 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину;

встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Близький за змістом правовий висновок сформований, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).

Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 ЦК України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації

Такий висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.

Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18.

Водночас у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Таким чином, у цивільному провадженні особами здійснюється реалізація права на захист їх цивільних прав за допомогою способів захисту.

Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Крім того, суд враховує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Поряд з цим, у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин не порушує прав і законних інтересів позивача, суди попередніх судових інстанцій необґрунтовано вдалися також й до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності підстав для визнання контракту недійсним, і не врахували того, що встановлена ними відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

З огляду на викладене, первісній правовій оцінці судом по даній справі підлягає не відповідність договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_4 положенням чинного законодавства, а наявність порушених прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 .

Таке правозастосування також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 29 серпня 2023 року по cправі № 910/5958/20, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Здійснивши аналіз відповідності заповіту від 03.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №№ 404, 405, згідно якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заповідає все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , вимогам чинного законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом частини четвертої статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ч.1 ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до ч.2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Аналогічні положення містяться в п. 1.11 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту редакції.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

В постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21) вказано, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України). У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України). Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України). У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України). Обміркувавши вказані норми, колегія суддів зауважує, що: - за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; - право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; - свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; - свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; - кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю; - тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що під час складання заповіту від 03 березня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_4 заповів все належне йому майно ОСОБА_1 , було порушено загальні вимоги до форми заповіту, оскільки посвідчення заповіту відбулося без свідків, хоча заповідач ОСОБА_4 через фізичні вади не зміг сам прочитати заповіт, про що безпосередньо зазначено нотаріусом у заповіті - «У зв`язку з хворобою рук за його усним дорученням цей заповіт підписаний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у присутності заповідача та нотаріуса після прочитання уголос нотаріусом».

При цьому, суд виходить із того, що визнавати недійсним нікчемний договір у судовому порядку немає необхідності, оскільки права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 14 квітня 2021 року по cправі № 335/5977/17, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц зазначено, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Суд виходить із того, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

З огляду на викладене, суд дійшов висновків що заповіт від 03.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрований в реєстрі за №№ 404, 405, згідно якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заповідає все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є нікчемним, в силу ч.1 ст. 1257 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з підстав відсутності порушення його прав та законних інтересів, внаслідок укладення між ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 11 червня 2020 року ОСОБА_34, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1127.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2020 року, а сам арешт на квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду буде складений 10 липня 2024 року, у зв`язку із тривалою та періодичною відсутністю в суді світла.

Суддя К.О. Далеко