Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2024 Справа №607/2393/24 Провадження №2/607/1291/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки, адвокатки Магдич О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Козівської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-3).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 21 лютого 2015 року між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2021 року, справа № 607/19436/20, - розірвано. В шлюбі у них народилося двоє синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також позивачка посилається на те, що вони з відповідачем фактично припинили спільне проживання ще до офіційного розлучення, під час її вагітністю молодшим сином ОСОБА_5 , який народився під час окремого проживання сторін. Обидва сини після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю. Вказує на те, що їм не вдалося досягнути згоди щодо способу та порядку участі батька у вихованні та утриманні дітей. Тому, їй довелося звертатися із позовом до суду про стягнення аліментів, на підставі чого був виданий судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2021 року, справа № 607/19431/20, про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 12 листопада 2020 року і до досягнення повноліття старшої дитини. Проте, відповідач не сплачував їх жодного дня та станом на 01 січня 2024 року за ним числиться заборгованість зі сплати аліментів у сумі 157 692,81 грн, за період з листопада 2020 року по грудень 2023 року.

ОСОБА_1 стверджує про те, що в попередні роки вона мала неодноразові розмови з відповідачем з приводу ігнорування ним своїх батьківській обов`язків, на що він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, лише з однією умовою закриття виконавчого провадження проти нього про примусове стягнення аліментів. Даний факт лише свідчить про те, що жодних почуттів до своїх дітей відповідач не має, до виконання своїх батьківських обов`язків ставиться абсолютно байдуже.

Крім того, позивачка 07 травня 2022 року вийшла заміж за ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Під час даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_9 , 2023 року народження. На даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною.

Позивачка стверджує про те, що усі троє дітей, сини ОСОБА_10 і ОСОБА_5 , а також донька ОСОБА_11 проживають з нею та її чоловіком і перебувають на його утриманні. При цьому, молодший син ОСОБА_5 навіть не знає свого біологічного батька та сприймає її чоловіка як рідного батька. Старший син ОСОБА_10 не бачив відповідача уже п`ять років, оскільки після припинення їхнього спільного проживання під час її другої вагітності у 2019 році ОСОБА_2 перестав спілкуватись з нею та їхнім сином ОСОБА_10 . Дитина не пам`ятає його. Востаннє вони спілкувались, коли ОСОБА_10 було лише чотири роки, а тому, він навіть не пам`ятає біологічного батька, не має до нього жодної прив`язаності, як до рідної людини. Фактично відповідач самоусунувся від виконання будь-яких батьківських обов`язків та продовжує їх ігнорувати з 2019 року.

ОСОБА_1 посилається на те, що після їхнього розлучення ОСОБА_2 не відвідував синів, усі події в житті дітей (недільна школа, перший та останній дзвоник, усі свята, дні народження та інше) відбувались без його участі, не дзвонив та не цікавився їх долею. Відсутність біологічного батька в житті синів завжди сприймалися як належне, оскільки її теперішній чоловік ОСОБА_6 повністю взяв на себе цю роль та замінив їх рідного батька, а також всі витрати по утриманню дітей, забезпечуючи їм гідні умови для повноцінного життя, навчання, фізичного та розумового розвитку.

Відповідач не цікавиться шкільним життям ОСОБА_10 , який навчається у Золотослобідській гімназії, а також, станом здоров`я дітей.

Крім того, 17 січня 2022 року ОСОБА_1 зверталась до Служби у справах дітей Козівської селищної ради щодо невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, однак, жодних змін у поведінці останнього після даного звернення не відбулось. Зазначає про те, що не має жодних майнових претензій до відповідача, проте вважає, що буде не справедливим збереження за таких умов за ОСОБА_2 права на утримання від повнолітніх дітей у разі непрацездатності, як це передбачено ч. 1 ст. 202 СК України.

Таким чином, ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей носить явний і системний характер. Він з власної волі відсторонився від спілкування з синами, самоусунувся від їх виховання й утримання, що свідчить про повну байдужість до своїх дітей та відверте небажання піклуватись про них ні морально, ні матеріального.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2024 року матеріали цивільної справи № 607/2393/24 надіслано Службі у справах дітей Козівської селищної ради; рекомендовано Службі у справах дітей Козівської селищної ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 квітня 2024 року на адресу суду Службою у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області надіслано рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» № 112 від 18 квітня 2024 року.

ОСОБА_2 не скористався своїм правом на відзив, як це передбачено ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не подав його у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області не скористалися своїм правом на подачу пояснень, згідно ст. 181 ЦПК України.

Суд протокольною ухвалою від 22 травня 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/2393/24 до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокатка Магдич О. О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Пояснили, що діти проживають з матір`ю, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та будь-якої участі в житті синів не бере. Також вказали, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде в інтересах дітей.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №822, в якому зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», а також оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Відзиву не подав. 06 березня 2024 року в підготовчому судовому засіданні визнав позов в повному обсязі щодо позбавлення його батьківських прав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області, в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, однак представник подав заяву № 83/01-21 від 22 квітня 2024 року в якій вказав, щоб розгляд справи проводити без присутності органу опіки та піклування, повністю підтримує висновок органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої, частини одинадцятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19, 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц, 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, адвокатки Магдич О. О., дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд встановив, що сторони перебували у шлюбу з 21 лютого 2015 року, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року, справа № 607/19436/20 (а.с. 13).

Під час даного шлюбу, у них народилися двоє синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис за № 04, виданий Золотослобідською сільською радою Козівського району Тернопільської області 12 жовтня 2015 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , відповідний актовий запис за № 03, виданий Золотослобідською сільською радою Козівського району Тернопільської області 15 жовтня 2019 року (а.с. 6, 8).

17 січня 2022 року ОСОБА_12 зверталася до служби у справах дітей Козівської селищної ради, якій повідомила, що ОСОБА_2 не спілкується із своїми синами, не дбає про їх моральний та духовний розвиток. До цього часу жодного разу ані особисто, ані по телефону не спілкувався із синами, не відвідував їх чи хоча б дізнавався про стан їх здоров`я. Його поведінка свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків та вихованню дітей. Просила провести із ним бесіду щодо недопустимості такої поведінки (а.с. 19).

07 травня 2022 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 був укладений шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_3 , відповідний актовий запис №37, прізвище дружини « ОСОБА_8 » (а.с. 14).

За змістом Акту № 12-03 від 06 липня 2023 року про обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 , складеного комісією селищної ради у складі: ОСОБА_13 помічник вих ЗДО Веселка, ОСОБА_14 директор ЗДО «Веселка», встановлено, що гр. ОСОБА_1 , 1993 р. н., зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . Разом з нею у житловому будинку (3 кімнати) будинку загальною площею 111,8 кв.м. проживають: син ОСОБА_3 , 2015 р. н.; син ОСОБА_4 , 2019 р. н., дочка ОСОБА_6 , 2023 р. н., чоловік ОСОБА_6 , 1994 р. н., який є батьком ОСОБА_11 , проживає за даною адресою без реєстрації місця проживання. Діти ОСОБА_3 , 2015 р. н. та ОСОБА_4 , 2019 р. н., перебувають на утриманні ОСОБА_6 (а.с. 12).

Згідно довідки, виданої ОСОБА_15 , дитячого лікаря ОСОБА_3 , 2015 р. н., та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано, що біологічний батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ніколи не цікавився і не займався їх станом здоров`я (а.с. 15).

Як вбачається з Розрахунку заборгованості по аліментах, складеного головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Абрам В. І. № 566 від 03 січня 2024 року, станом на 01 січня 2024 року, за ОСОБА_2 числиться заборгованість в розмірі 157 692,81 гривні (а.с. 16-17).

Відповідно до характеристики учня 2-го класу Золотослобідської гімназії Козівської селищної ради ОСОБА_3 , ОСОБА_10 зарекомендував себе як дисциплінований, скромний, доброзичливий, врівноважений учень. Володіє учбовим матеріалом на високому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. Є мотивація до навчання. ОСОБА_10 виховується мамою та вітчимом. Дитина одягається гарно, відповідно до сезонів. Шкільним приладдям забезпечена достатньо, стан речей задовільний. Мама та вітчим завжди цікавляться успіхами дитини, відвідують батьківські збори, реагують на зауваження класного керівника. Вони постійно контролюють успішність дитини в гімназії, за виконанням домашнього завдання. Відвідують гімназійні заходи. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічний батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не з`являвся жодного разу на гімназійних дзвониках та заходах, і не приймає участі у гімназійному житті сина (а.с. 18).

Як вказано у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_2 , щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителів АДРЕСА_1 , який затверджений Рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області № 112 від 18 квітня 2024 року, враховуючи вищевикладене, захищаючи права та інтереси дітей, керуючись статтями 19, 164-166 Сімейного кодексу України, статтею 56 Цивільного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_2 , щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителів АДРЕСА_1 . Вказано, що біологічний батько зовсім відсутній у житті синів, не приймає ніякої участі у їх вихованні, усі важливі події у житті дітей відбувалися та відбуваються без участі та присутності батька. На засіданні комісії був присутній ОСОБА_2 , батько дітей, який поводив себе зверхньо, некоректно, жував жувальну гумку, на запитання членів комісії надавав нечіткі та нелогічні відповіді. Зразу ж погодився на позбавлення його батьківських прав щодо синів (а.с. 42-44).

За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будьяких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що державиучасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: поперше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Із матеріалів справи вбачається та підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому зазначено, що біологічний батько зовсім відсутній у житті синів, не приймає ніякої участі у їх вихованні, усі важливі події у житті дітей відбувалися та відбуваються без участі та присутності батька. На засіданні комісії був присутній ОСОБА_2 , батько дітей, який поводив себе зверхньо, некоректно, зразу ж погодився на позбавлення його батьківських прав щодо синів.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні відповідач позов визнав повністю, що свідчить про свідоме небажання та нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, та лише підтверджує факт не зацікавленості та байдужості біологічного батька до своїх синів ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_2 повинен виявляти до своїх дітей інтерес, брати участь у їх утриманні та вихованні, спілкування з ними.

Отож, позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам його малолітніх синів, так як ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а саме: тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, не має інтересу до навчання старшої дитини, не цікавиться перебуванням у дошкільному закладі молодшого сина, не бере участі у підготовці дітей до самостійного життя, не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає синам доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання синами освіти.

Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням встановлених судом обставин та того, що впродовж судового розгляду ставлення ОСОБА_2 до своїх синів не змінилося, він не намагався проявити до них будь-яку зацікавленість, а натомість визнавав позовні вимоги, то в якнайкращих інтересах дітей, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав стосовно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, слід cтягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав стосовно малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ,адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Козівської селищної ради, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 38, смт. Козова Тернопільська область, 47601.

Повний текст рішення суду складено 19 липня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.