Справа №613/1187/24 Провадження № 2-о/613/59/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові цивільну справу № 613/1187/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , у якій просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сінне Богодухівського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 6 (шість) місяців із наступними заборонами щодо:

1) перебування в місці реєстрації та проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2) особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 і малолітню дитину ОСОБА_3 , якщо заявниця ОСОБА_1 , за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

3) ведення листування, телефонних переговорів із заявницею ОСОБА_1 та малолітньою дитиною або контактування через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона з 11 березня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 подано до Богодухівського районного суду Харківської області позовну заяву про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , що підтверджується ухвалою про відкриття провадження у справі № 613/1075/24 від 12 липня 2024 року.

Заявниця стверджує, що вона та малолітня дочка постійно потерпають від психологічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_2 .. Дане насильство проявляється у погрозах життю та здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому акті фізичного насильства щодо неї та доньки.

Зазначає, що стосовно ОСОБА_2 винесено дві постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1. ст. 173-2 КУпАП №613/873/24 від 23 травня 2024 року та №613/894/24 від 28 травня 2024 року. Однак, дані заходи ніяк не впливають на поведінку ОСОБА_2 .. Він продовжує далі вчиняти дії, які призводять до здійснення домашнього насильства.

Зважаючи на вказане, ОСОБА_1 переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 , щодо неї та спільної дитини, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою суду від 17.07.2024 відкрито провадження у справі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поданій заяві по суті просила суд розглянути справу без її участі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11.03.2014 відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 17 про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . ОСОБА_1 звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Вказане підтверджується ухвалою від 12.07.2024 про відкриття провадження у справі № 613/1075/24,копія якої наявна у матеріалах справи (а.с. 5-6).

Сторони мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області від 11.03.20214 (а.с. 7).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті (а.с. 3). Фактично ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 про що вказано у заяві по суті.

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 23.05.2024 по справі №613/873/24 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.. Зокрема, у постанові зазначено, що ОСОБА_2 02 травня 2024 року близько 10 год. 30 хв., за місцем проживання: АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини гр. ОСОБА_1 , а саме вчинив з нею сварку, яка тривала протягом 20-30 хв., в ході якої виражався на її адресу нецензурною лайкою, висловлював образи, на зауваження припинити свої дії не реагував, чим спричинив емоційну невпевненість ОСОБА_1 , та нездатність захистити себе, внаслідок чого останній могла бути завдана шкода психічному здоров`ю. Постанова набрала законної сили 02.06.2024 (а.с. 9).

Крім того, постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 28.05.2024 по справі №613/894/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.. Зокрема, у постанові зазначено, що ОСОБА_2 17 травня 2024 року о 17 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме вчинив з нею сварку, яка тривала близько 15-20 хв., в ході якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, висловлював образи, на зауваження припинити свої дії не реагував, чим спричинив емоційну невпевненість ОСОБА_1 , та нездатність захистити себе, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої. Постанова набрала законної сили 07.06.2024 (а.с. 8).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що заявницею доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт неодноразового вчинення її чоловіком ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, з огляду на що суд дійшов висновку про підстав для застосування відносно ОСОБА_2 обмежувального припису.

Визначаючи захід тимчасового обмеження прав кривдника та надаючи оцінку ризикам, на які посилалася заявниця, суд вважає за необхідне строком на 6 місяців заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо заявниця ОСОБА_1 , за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Стосовно вимог про встановлення обмежувального припису шляхом заборони ОСОБА_2 перебувати в місці реєстрації та проживання (перебування) малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборони особисто і через третіх осіб розшукувати малолітню дитину ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборони ведення листування, телефонних переговорів із заявницею ОСОБА_1 та малолітньою дитиною або контактування через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб, суд зазначає, що в силу ст.141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Наявність у колишнього подружжя спільної дитини та необхідність спільного вирішення певних питань, що стосуються доньки, встановлення зазначених вище заборон не є виправданим, та не є пропорційним до мети, що переслідується.

Доказів прояву домашнього насильства стосовно дитини ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 та доказів звернення ОСОБА_1 за вчиненням термінового заборонного припису стосовно кривдника в інтересах малолітньої дитини до органу опіки та піклування служби у справах дітей матеріали справи не містять.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 18, 258-259, 263-265, 273, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженцю с. Сінне Богодухівського району Харківської області, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо заявниця ОСОБА_1 за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її.

В решті заяви відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість ) місяців.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення направити до Богодухівського РВП ГУНП у Харківській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на профілактичний облік, до Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області та до виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявниця: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.С. Сеник