Справа № 353/357/24
Провадження № 2/353/196/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , в т.ч. на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на земельну частку (пай) розміром 30,3 ум.кад.га, розташовану на території Яківської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач бажає оформити спадкове майно на своє ім`я, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, а також йому було запропоновано звернутись до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 та не був зареєстрований на момент смерті спадкодавця за адресою померлої. У зв`язку з цим просив суд також встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Окрім цього, позивач просив суд витребувати у приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. копію спадкової справи № 45/2014.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 45/2014, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої було с. Яківка Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Також вказаною ухвалою зобов`язано у приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославську Н.В. надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання якої було с. Яківка Івано-Франківського району Івано-Франківської області, а також вирішено викликати для допиту в судовому засіданні свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

02.05.2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. надійшла копія спадкової справи № 45/2014, заведеної після смерті ОСОБА_2 . Також 28.06.2024 року від приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. до суду надійшла письмова відповідь про відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 10.07.2024 року ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

В судове засідання 24.07.2024 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутності.

Представник відповідача Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутності.

Свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є жителями с. Яківка Івано-Франківського району Івано-Франківської області та не є родичами позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні 10.07.2024 року засвідчили той факт, що ОСОБА_1 з 2002 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснював постійний догляд за тіткою ОСОБА_3 , оскільки вона була особою з інвалідністю І-ої групи, важко хворою, лежачою та не могла самостійно ходити. В січні 2015 року ОСОБА_1 забрав тітку ОСОБА_3 до себе додому в АДРЕСА_2 , де вів з нею спільне господарство, здійснював за нею догляд, возив її до лікарні, проводив її похорон, встановив надгробний пам`ятник. Крім цього він оплачував комунальні платежі та утримував будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неявкою 24.07.2024 року в судове засідання всіх учасників справи, суд завершує розгляд справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за ОСОБА_2 , яка була головою двору, та ОСОБА_3 значилось господарство (колгоспний двір), розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 10). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 09.10.2023 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані у період з 1960 року по 1975 рік, не є самовільним будівництвом (а.с. 4-8). Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 09.10.2023 року та копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.02.2024 року право власності на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с. 8 зворот, 9).

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Пунктом 3 вищевказаної Постанови визначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Отже ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях (по 1/2 частині кожній) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також на ім`я ОСОБА_3 03.04.1996 року було видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2, реєстраційний номер 00707, виданий на підставі рішення сесії Яківської сільської Ради народних депутатів від 27.10.1995 року, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 707, згідно якого їй належало право приватної власності на земельну частку (пай) розміром 30,3 ум.кад.га на території Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 24). Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 (тітка позивача) та ОСОБА_3 (батько позивача) їх батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (бабуся позивача) (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (бабуся позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). Ще за життя ОСОБА_2 (бабуся позивача) посвідчила на ім`я ОСОБА_1 (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 31.01.2012 року (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (тітка позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21 зворот). Ще за життя ОСОБА_3 (тітка позивача) посвідчила на ім`я ОСОБА_1 (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 31.01.2012 року (а.с. 13 зворот) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 04.07.2023 року (а.с. 20).

В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача), оскільки він у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийнятя спадщини за місцем відкриття спадщини (а.с. 52 зворот).

Відповідно до копії довідки Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 324 від 28.03.2014 року на день смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача) разом з нею проживала та була зареєстрована донька ОСОБА_3 (тітка позивача) (а.с. 14). Однак ОСОБА_3 (тітка позивача), яка у відповідності до ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині, відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 (бабуся позивача), звернувшись у шестимісячний термін до нотаріальної контори з відповідною заявою (а.с. 57 зворот). ОСОБА_3 (батько позивача) спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 (бабуся позивача) не приймав, оскільки у шестимісячний термін не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийнятя спадщини, а також не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (копія свідоцтва про смерть, а.с. 22).

Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 45/2014, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача) (а.с. 52-69), з якої вбачається, що ОСОБА_1 (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає.

Однак позивачу ОСОБА_1 в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача) на 1/2 частину спадкового домоволодіння, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 145/02-31 від 21.02.2024 року (а.с. 17).

Відповідно до довідок Яківського старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 82 від 26.02.2024 року та № 237 від 15.07.2024 року ОСОБА_3 (тітка позивача) на день смерті була зареєстрована одна по АДРЕСА_1 , була одинокою, не одруженою, дітей не мала (а.с. 15, 107).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 581/01-16 від 27.06.2024 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (тітка позивача) не заводилась (а.с. 92), що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.07.2023 року (а.с. 19).

Позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (тітка позивача) у зв`язку з тим, що ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не підтверджено факт його спільного проживання, як спадкоємця, із спадкодавцем ОСОБА_3 (тітка позивача) на час відкриття спадщини. Також нотаріусом було роз`яснено про можливість звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 221/01-16 від 04.07.2023 року (а.с. 18).

Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити спадщину, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача) та в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 (тітка позивача).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах».

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16».

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21).

З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцям, а тому позивач звернувся також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту постійного проживання разом з тіткою ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, оскільки встановлення даного факту має для нього юридичне значення та надає йому право на спадкування за заповітом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З метою оформлення спадщини за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3 в нотаріальному порядку позивачу необхідно було представити документи, які б підтверджували, що він постійно проживав однією сім`єю з спадкодавцем ОСОБА_3 (тітка позивача) на час відкриття спадщини (31.12.2016 року). З копії довідки Яківського старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 82 від 26.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_1 . У січні 2015 року ОСОБА_1 (позивач) забрав ОСОБА_3 до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 , де вона постійно проживала разом з ОСОБА_1 (позивач), вела з ним спільне господарство, вони разом обробляли земельні ділянки, а ОСОБА_1 (позивач) здійснював постійний догляд за хворою тіткою ОСОБА_3 , проводив її похорон та встановив надгробний пам`ятник (а.с. 15). Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги Управління соціального захисту населення Івано-Франківської ДРА від 21.02.2024 року ОСОБА_1 (позивач) у період з 01.01.2002 року по 31.12.2016 року було призначено компенсацію непрацюючій працездатній особі по догляду за особою з інвалідністю І-ої групи ОСОБА_3 (тітка позивача) (а.с. 16). Також про факт спільного проживання ОСОБА_1 (позивачка) разом з тіткою ОСОБА_3 з січня 2015 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 (тітка позивача) на день відкриття спадщини, оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення та надасть йому можливість оформити спадщину у встановленому порядку.

Отже на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача), а також на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 (тітка позивача).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з п. 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України).

Відповідно до довідки Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 81 від 26.02.2024 року ОСОБА_3 (тітка позивача) була включена в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), які є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Яківської сільської ради згідно рішення сесії № 1-6/1995 від 27.10.1995 року та розмір земельної частки (паю) становить 30,3 ум.кад.га, у зв`язку з цим 03.04.1996 року їй було видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2, реєстраційний номер 00707, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 707 (а.с. 12).

Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Отже ОСОБА_1 (позивач), будучи належним спадкоємцем за заповітами після смерті ОСОБА_2 (бабуся позивача) та ОСОБА_3 (тітка позивача), має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкове нерухоме майно на своє ім`я в нотаріальному порядку.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 та на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну частку (пай) розміром 30,3 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2, реєстраційний номер 00707, виданого на підставі рішення сесії Яківської сільської Ради народних депутатів від 27.10.1995 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 707, виданого на ім`я ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА