Справа № 750/2014/16-ц
Провадження № 2/750/1756/24
У Х В А Л А

16 липня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої судді Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

29.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору в розмірі 47528,98 доларів США, мотивуючи вимоги тим, що 01.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту № 935/6-048 на купівлю автотранспортного засобу (з додатковою угодою від 30.06.2009 року), згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 25786 доларів США і згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,85% річних до 23.02.2014 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованість за договором кредиту в розмірі 47528 (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять вісім) доларів США 98 центів та по 8851 грн 02 коп. судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2024 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.06.2016 по цивільній справі №750/2014/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2012 року Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 229497 грн. 37 коп. та судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2012 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк 229497 грн. 37 коп. (двісті двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім грн. 37 коп.) заборгованості за договором кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк судовий збір в сумі по 1147 грн. 48 коп. з кожного.

Рішенням суду встановлено, що 01 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк, який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 935/6-048, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 25786 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 23 лютого 2014 року.

30 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту від 01 березня 2007 року.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 05.12.2012 набрало законної сили 18.12.2012.

29.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору в розмірі 47528,98 доларів США, мотивуючи вимоги тим, що 01.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту № 935/6-048 на купівлю автотранспортного засобу (з додатковою угодою від 30.06.2009 року), згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 25786 доларів США і згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,85% річних до 23.02.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб

за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, випливає із сутності законної сили та обов`язковості такого судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18, провадження № 61-11734св19, від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19, провадження № 61-16272св21 та інших.

Таким чином, судом встановлено, що є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 255, 256, 258, 260, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в:

закрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя