КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3956/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Справа № 752/4407/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України, третя особа - Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування шкоди,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , неповнолітній ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до Головного управління національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України, третя особа - Голосіївське управління поліції ГУ НП у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої тортурами.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що упровадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають кримінальні провадження № 0006534 за ч. 1 ст. 175 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.07.2015 року; № 000271 за ч. 1 ст. 175 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.08.2015 року; № 0000405 за ч. 1 ст. 366 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.12.2015 року.

Судовим рішенням від 04.03.2020 року у справі № 752/16847/15-к зобов`язано слідчих у кримінальних провадженнях № 000271, № 0000405 розглянути клопотання потерпілих у кримінальних провадженнях № 0006534, № 000271, № 0000405 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (інвалід III групи), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дитина-інвалід), яке до слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві подане 10.10.2019 року в порядку, передбаченому правилами ст. 220 КПК України. Дане процесуальне рішення за ч. 2 ст. 534 КПК України набуло чинності та юридичного імперативного статусу обов`язковості до його безумовного виконання за ч. 2, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За вказаним судовим рішенням, що 04.03.2020 року набуло чинності, слідчі слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві, які є службовими особами ГУ НП у м. Києві, зобов`язані застосуванням ст. 7, ст. 8, ч. 1 ст. 9, ст. 10, ст. 11, ст. 21, ст. 28. ст. 30, ст. 90 КПК України та виконати судове рішення. Проте, судове рішення від 04.03.2020 року залишилося без виконання.

Крім самого тривалого залишення без виконання судового рішення від 04.03.2020 року слідчі слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві на даний час залишають без розслідування і без передачі до суду матеріали кримінальних проваджень № 0006534, № 000271, № 000405.

Крім того, як вказав у судовому засіданні 24.02.2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва Іванов К.Ю., що органом досудового розслідування у межах кримінальних проваджень № 0006534, № 000271, № 0000405 не провадиться досудове розслідування, вказівки процесуального керівника не виконуються. Відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь через відповідні органи державної влади, разом з казначейською службою.

Порушення, вчинені ГУ НП у м. Києві, направлені на позбавлення права позивачів щодо справедливого і законного судового захисту, що призводить до негативних емоцій (розпач, зневіра, пригнічення, страх за майбутнє, депресія), що створює життєвий дискомфорт, впливає на самопочуття, поверхневий сон, фізичний/психологічний стан здоров`я, відчуття непотрібності та збитковості їх особистості в сім`ї, серед друзів, знайомих, близьких, родичів та в суспільстві. Стан, до якого вони доведені відповідачем, за своєю правовою природою, визначеннями та характеристиками прирівнюється до тортур. Із урахуванням наведених обставин, позивачі просили стягнути з ГУ НП у м. Києві шляхом списання з казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь, окремо кожному, на відшкодування завданої тортурами шкоди по 3 000 євро, які на дату набрання судового рішення законної сили мають бути конвертовані у національну валюту.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою, у якій просять рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції постановив ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, позбавивши позивачів права на захист та можливість на доказування та надання доказів. Вважають, що справа повинна була розглядатись у загальному позовному провадженні.

Наголошують, що слідчий зобов`язаний негайно виконати судове рішення, коли йому про нього стало відомо, тим більше коли у отриманих матеріалах є відомості про тривале ігнорування досудового розслідування. Для доведення протиправності суб`єкта владних повноважень достатньо такої обставини, як тривале залишення без виконання судового рішення, що з 04.03.2020 року підлягало безумовному і негайному виконанню. Саме по собі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2020 року є самостійною підставою для звернення з позовними вимогами, оскільки органом досудового розслідування системно ігнорувались та ігноруються правові норми, обмежувались та порушувались права потерпілих у кримінальних провадженнях.

29.05.2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду апеляційної інстанції заяву про забезпечення письмових доказів, у якій просять суд зобов`язати Голосіївське управління поліції ГУ НП у м. Києві надати апеляційному суду відомості щодо результатів, дати і часу виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2020 року.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнала за необхідне відмовити позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення письмових доказів, у зв`язку з порушенням строків подачі такої заяви. Позивачі не надали доказів неможливості подання цієї заяви до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ГУ НП у м. Києві - Лаврінець О.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів вчинення процесуальних дій працівниками ГУ НП у м. Києві, як органом досудового розслідування, які б мали наслідком відшкодування позивачам моральної шкоди. Також матеріали справи не містять доказів того, що з 04.03.2020 року клопотання позивачів, як потерпілих у кримінальних провадженнях, дійсно не були розглянуті. Сама по собі наявність ухвали слідчого судді, якою зобов`язано слідчих у кримінальних провадженнях розглянути клопотання потерпілих, не є беззаперечним доказом того, що ці клопотання станом на день розгляду цивільної справи дійсно не розглянуті.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.03.2020 року слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/16847/15-к постановлено ухвалу, якою скаргу потерпілих задоволено та зобов`язано слідчих у кримінальних провадженнях № 000271, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.08.2015 року, № 0000405, відомості про яке внесені 07.12.2015 року, розглянути клопотання потерпілих у кримінальних провадженнях № 0006534, № 000271, № 0000405 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (інвалід III групи), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дитина-інвалід), яке до слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві подане 10.10.2019 року у порядку, передбаченому правилами ст. 220 КПК України (а. с. 5-10).

Зі змісту зазначеної ухвали від 04.03.2020 року встановлено, що 10.10.2019 року до слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшло клопотання від потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:

- повідомлення прізвища, імені, по батькові слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві, заміненого керівником органу досудового розслідування після задоволення судом заяви про відвід у присутності одного з процесуальних прокурорів Київської місцевої прокуратури 05.09.2019 року № 1;

- виконання судових рішень, що надійшли до відома та виконання органу досудового розслідування Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві в кримінальних провадженнях № 534, № 000271, № 0000405 до 15 жовтня 2019 року, а також не розглянуті письмові вказівки процесуальних прокурорів , наданих через вкрай негативну бездіяльність слідчого відділу;

- прийняття і реєстрацію у слідчому відділі Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві наданого висновку експерта від 24.07.2019 року № 2019/07/24 (з додатками) та врахування його у кримінальних провадженнях № 534, № 000271, № 0000405, як письмового доказу наявності підстав та розміру заподіяної потерпілим майнової/моральної шкоди;

- прийняття слідчим (керівником) слідчого відділу органу досудового розслідування Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві рішення за поданим 10.10.2019 року клопотанням, письмово повідомити потерпілих у встановлені ст. ст. 135, 136, 220 КПК України процесуальні строки.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що заявлені у скарзі вимоги підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання слідчих у кримінальних провадженнях у встановленому правилами ст. 220 КПК України порядку надати відповідь на порушені заявниками клопотання від 10.10.2019 року.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19, від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 , від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19, від 11 січня 2023 року у справі № 591/8842/21.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 641/5005/20 (провадження № № 61-19219св21) зазначено, що «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивачі на підтвердження своїх вимог надали копію ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 04 березня 2020 року у справі № 752/16847/15-к.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва було частково задоволено скаргу потерпілих у кримінальних провадженнях №534, №000271, №0000405 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на бездіяльність керівника органу досудового розслідування, зобов`язання вчинити дії, встановити судовий контроль.

Зобов`язано слідчих у кримінальних провадженнях: №000271, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.08.2015 року; №0000405, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2015 року розглянути клопотання потерпілих у кримінальних провадженнях №534, №000271, №0000405 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (інвалід ІІІ групи) , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дитина-інвалід) до слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві подане 10.10.2019 року у порядку передбаченому правилами ст. 220 КПК України.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, матеріали даної цивільної справи не містять доказів того, що клопотання позивачів, як потерпілих у кримінальних провадженнях, дійсно не були розглянуті. Сама по собі наявність ухвали слідчого судді, якою зобов`язано слідчих у кримінальних провадженнях розглянути клопотання потерпілих, не є беззаперечним доказом того, що ці клопотання станом на день розгляду цивільної справи дійсно не розглянуті у кримінальних провадженнях.

Крім того, звертаючись до суду із цим позовом, позивачі не довели належними і допустимими доказами факт завдання їм моральної шкоди внаслідок неналежного ведення, на їх думку, досудового розслідування, зокрема, бездіяльністю щодо розгляду поданого потерпілими клопотання, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які вони посилаються (розпач, зневіра, пригнічення, страх за майбутнє, депресія).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачам бездіяльністю уповноважених осіб відповідача було завдано моральну шкоду, а також відсутні інші обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи.

Як зазначив Верховний Суд упостанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц , «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачі не надали достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їм моральних страждань, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю уповноважених осіб ГУ НП у м. Києві , а відтак обґрунтованим є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову .

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності моральної шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою покладено на позивача. Проте, позивачами не доведено, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача їм завдано моральної шкоди, яку вони в оцінили у розмірі по 3000 євро кожному.

В апеляційній скарзі позивачі також вказують на те, що суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з п. 5 ст. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 465 600 грн (12 000 євро х 38,8 грн по курсу НБУ станом на момент подання позовної заяви), що не перевищувало двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн х 250 = 617 000 грн).

Судом першої інстанції справа розглянута у спрощеному провадженні, оскільки суд визнав її як справу незначної складності. Ухвалою Голосіївського районного суду від 17 липня 2023 року визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, про що позивач ОСОБА_1 був повідомлений 25 липня 2023 року під розписку ( а.с. 77).

Відповідно до ч. 7 ст. 279 ЦПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

З матеріалів справи убачається, що сторона позивача не зверталася до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.