ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1035/23 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/818/655/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головка Ігора Вячеславовича на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року, у справі № 645/1035/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, третя особа: Приватний нотаріус ХМНО Товстолужська Оксана Володимирівна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною свою заяву від 30.06.2017 року про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О.В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30.06.2017 року.

Позов обґрунтовував тим, що після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, яка складається з будинку АДРЕСА_1 , які позивач прийняв внаслідок спільного проживання разом зі спадкодавцем на день її смерті.

Після смерті ОСОБА_4 були призвані до спадкоємства за законом позивач та відповідачі. Приватним нотаріусом ХМНО Товстолужською О.В. для оформлення спадкових було зведено спадкову справу №22/2017. При заведенні спадкової справи нотаріус помилково не виявив наявність заповіту від імені ОСОБА_4 , відповідно до інформаційної довідки №48255264 від 30.06.2017р. інформація про заповіти в реєстрі була відсутня, а отже спадкування повинно було здійснюватися за законом у відповідності до ч.2 ст. 1223 ЦК України.

Позивач, який разом з відповідачами входить до кола спадкоємців за законом, за домовленістю з іншими спадкоємцями про те, що спадщина після оформлення спадкових прав буде продана, а грошові кошти поділені між спадкоємцями, 30 червня 2017 року подав до нотаріуса заяву про відмову від своєї частки у спадщині за законом на користь ОСОБА_3 . Згодом виявилося, що існує заповіт на ім`я позивача та відповідача ОСОБА_1 , і позивач помилявся щодо своєї частки у спадщини, а тому просив визнати свою відмову від спадкування недійсною.

Позивач не мав можливості дізнатись про наявність заповіту, що також підтверджується навіть отриманою відповіддю нотаріусу про його відсутність після відкриття спадкової справи. З`ясувалось, що на час заведення спадкової справи нотаріус ОСОБА_5 здійснювала перевірку наявності заповіту за ім`я спадкодавця « ОСОБА_6 » (як у свідоцтві про смерть), тоді як в заповіті та реєстрі заповітів її ім`я вказано як « ОСОБА_7 », у зв`язку з чим надала спадкоємцям помилкову інформацію про відсутність заповіту на його ім`я у державному реєстрі. Отже, на час підписання заяви про відмову від спадщини, позивач був необізнаний про факт існування заповіту на його користь.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 06.10.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, у зв`язку з пропущенням строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини.

Лише в подальшому, після розгляду Фрунзенським районним судом м.Харкова справи № 645/1493/20, позивачу стало відомо про наявність заповіту та було виявлено розбіжності між написанням імені заповідача при складанні заповіту та імені спадкодавця у наданому Свідоцтві про смерть, а саме: у заповіті вказано, що заповідачем є ОСОБА_8 , а у свідоцтві про смерть - ОСОБА_4 .

Для з`ясування цього питання 28.12.2018 приватним нотаріусом було зроблено запит до 12-ої ХДНК, на який отримано відповідь за вих. № 4410/01-16 від 28.12.2018 та копію примірника заповіту зі справ нотаріальної контори від імені матері, де також її ім`я записано як ОСОБА_7 . Отже, надаючи нотаріусу заяву про відмову від спадщини позивач відмовлявся від 1/3 частини будинку, тоді як за заповітом він має право на 1/2 частину.

Таким чином на час підписання заяви про відмову від спадщини позивач не був обізнаний про факт існування заповіту на його користь. Виходячи з викладеного, на час укладання спірного правочину з відмови від прийняття спадщини, внаслідок того, що він був необізнаний і навіть не міг бути обізнаний щодо наявності та змісту заповіту матері, його воля сформувалася внаслідок помилкового уявлення про вид спадкування, коло спадкоємців та розмір їхніх часток у спадщині, Внаслідок цього позивач мав неправильне уявлення щодо природи цього правочину, правових наслідків, прав і обов`язків учасників спадкових правовідносин, що виникли внаслідок його вчинення; у своїй подальшій поведінці позивач виходив із факту прийняття ним спадщини за заповітом, а не відмови від її прийняття, тобто обґрунтовано розраховував на інший результат вчинених його та батька дій. У разі коли воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються між собою, це свідчить про помилку особи, зокрема щодо природи правочину.

Положення статті 1270 ЦК України та частини шостої статті 1273 ЦК України не позбавляють особу, яка вчинила такий односторонній правочин, права на його оскарження у судовому порядку, а лише встановлюють строк, протягом якого відмова від прийняття спадщини може бути відкликана.

З цих мотивів позивач просив визнати недійсною його заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О. В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30.06.2017 р.

Рішенням Фрунзенського районного суд м. Харкова від 28 листопада 2023 року Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсною заяву ОСОБА_2 від 30.06.2017 року про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О.В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30.06.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 536 грн.80 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Головко І.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла довідатись про вчинення цього правочину, що відповідає висновку, зробленому Верховний Судом у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 667/8820/15-ц.

Вважає, що перебіг позовної давності для вимоги про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини вчинену позивачем є день складання даної заяви. Тобто перебіг позовної давності розпочався 30.06.2017 року та закінчився 30.06.2020, отже даний позов подано поза межами строку позовної давності.

Вказує на недобросовісність поведінки позивача, оскільки правова позиція у справі № 645/1493/20 та справі № 645/887/19 повністю суперечить його правовій позиції у даній справі, які випливають з тих же правовідносин щодо оскарження заяви про відмову від прийняття спадщини, що є самостійною підставою відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 оскільки його процесуальні дії не відповідають принципу естопель і заборони суперечливої поведінки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Головка Ігора Вячеславовича, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляці йної скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

30.06.2017 р. позивач, у приміщенні приватного нотаріуса Товстолужської О.Б. підписав спірну заяву, якою відмовився на користь іншого спадкоємця за законом, в той час як існував заповіт, про який не було відомо ні позивачу, ні навіть нотаріусу на час підписання зазначеної заяви.

Надаючи нотаріусу заяву про відмову від спадщини ОСОБА_2 не був обізнаний про обставини, які мають істотне значення, зокрема щодо наявності заповіту від 03.08.2000 року, складеного в тому числі на його користь, що вплинуло на його волевиявлення. Позивач відмовлявся від 1/3 частини будинку, тоді як за заповітом він має право на частину. Оскільки за заповітом його частка у спадщині більше, про наявність заповіту під час подачі даної заяви позивачу не було відомо, суд приходить до висновку, що під час складання відмови від спадщини була помилка з боку позивача щодо обставин, які мають істотне значення. Нотаріусом не було встановлено наявності заповіту, не була визначена частка майна, яка успадковувалась та не була роз`яснена різниця між спадкуванням за законом та заповітом.

Так в позовній заяві позивач зазначив, що дізнався про наявність заповіту наприкінці 2021 року, із чим не погодився представник відповідача, зазначаючи, що про заповіт позивачу стало відомо при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 , перебіг строку позовної давності розпочався 30.06.2017 року та закінчився 30.06.2020 року.

Згідно ст. 257, 260, 261, 267 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так карантин на території України був введений з 20.03.2020 року та продовжувався до 30.06.2023 року.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Воєнний стан в Україні був введений 24.02.2022 року.

Тобто навіть враховуючи, що строк позовної давності рахується з моменту вчинення правочину відмови від спадщини 30.06.2017 року, то враховуючи положення п.12,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими строк позовної давності було продовжено на весь час карантину та воєнного стану, то строк позовної давності не закінчився на час звернення позивача до суду, тому клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовані.

Відповідно до змісту статтей 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з ч.2 ст. 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги відповідно із ч.2 ст. 1274 ЦК України.

Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відмова від прийняття спадщини, яка за своїм змістом є правочином, може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу, та передбачають, зокрема, вільне волевиявлення учасника правочину.

За правиламич.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася що до обставин, які мають істотне значення для вільного волевиявлення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 13.01.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Згідно копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені відповідач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 із 20.05.1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 № 22/2017 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 30.06.2017 до приватного нотаріуса Товстолужської О.В. звернувся ОСОБА_3 , який є чоловіком померлої.

Після смерті матері позивач 30.06.2017 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В. звернувся ОСОБА_2 з заявою, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 30, про відмову від належної йому частини у спадщині на користь чоловіка спадкодавця відповідача ОСОБА_3 .

Також, 30.06.2017 після смерті матері, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В., звернувся з аналогічною заявою відповідач ОСОБА_1 з заявою, яку зареєстровано по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 31, про відмову від належної йому частини у спадщині на користь чоловіка спадкодавиці ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48255264 станом на 30.06.2017 року, інформація щодо заповіту померлої ОСОБА_4 була відсутня.

Згідно наявного в спадковій справі супровідного листа від 28.12.2018 року № 4410/01-16, отриманого та зареєстрованого нотаріусом Товстолужською О.В. 13.03.2019 року, на адресу нотаріуса Завідуючим Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою було надіслано копію заповіту від 03.08.2000 року, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою р-р № 1-1739, від імені ОСОБА_8 .

Відповідно до заповіту, посвідчено 03 серпня 2000 року держаним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Зінченко Р.П., за реєстровим № 1-1739 Дванадцятою Харківською Державною нотаріальною конторою від імені ОСОБА_8 , 1950 року народження, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй на праві особистої власності житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме заповіла в рівних частинах кожному синам ОСОБА_10 (відповідач по цій справі) та ОСОБА_2 (позивач по цій справі).

28.09.2021 року до приватного нотаріуса звернувся відповідач ОСОБА_2 із заявою про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері ОСОБА_8 , оскільки на момент подачі заяви про відмову від належної йому частини спадщини на користь чоловіка спадкодавиці ОСОБА_3 , він не знав про наявність та зміст заповіту на його ім`я, та має намір звернутись до суду.

Крім того, 06.10.2021 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В. з заявою про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .. 30.06.2017 року ним була подана заява про відмову від спадщини на користь чоловіка спадкодавці, у зв`язку із допущеною при посвідчені заповіту помилкою, не знав про існування заповіту, на цей час відкликає подану ним заяву, приймає спадщину та просить видати свідоцтво про право на спадщину.

Внаслідок поданої відповідачем ОСОБА_2 06.10.2021 заяви, приватним нотаріусом Товстолужською О.В. постановою від 06.10.2021 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із пропущенням строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини.

Отже, судом було безспірно встановлено, що на день звернення до нотаріуса із заявою про відмову від спадщину, позивачу не було відомо, що його спадкова частка складає на 1/3 за законом, а 1/2 , за заповітом, тобто він помилявся як щодо розміру спадщини, яка виявилася більшою, так і щодо підстав спадкування, що має істотне значення для вільного волевиявлення спадкоємця у його рішенні про відмову від спадщини у контексті визначених у ст.ст. 215, 203 ЦК України підстав для визнання недійсним заяви про відмову від спадщину. Саме з цих мотивів відповідач ОСОБА_2 у судовому порядку визнав свою аналогічну відмову від спадщини у судовому порядку. Після цього позивач в межах 3-річного строку також звернувся до суду з аналогічним позовом.

За таких обставин та з урахуванням зупинення процесуальних строків на час введення карантинних обмежень, не можна вважати, що позовна давність для звернення позивача з цим позовом спливла на день його звернення до суду. Крім того, процесуальна поведінка позивача у аналогічній справі за позовом ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання недобросовісною процесуальну поведінку позивача у даній справі, оскільки процесуальний естопель у контексті обставин цієї справи має правове значення лише в межах однієї справи.

Колегія суддів у даній справі також не вбачає ознак матеріального естопелю, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого спадкового права у допустимих межах здійснення цивільних прав, які визначені у ст. 13 ЦК України.

Так, згідно ст. 13 ЦК України Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Положення частини третьої статті 13 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р(II)/2021 від 28.04.2021\

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головка Ігора Вячеславовича залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - Ю.М.Мальований

О.В.Маміна