Справа № 186/74/24
№ 2/183/2022/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, про:
- позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
12 січня 2024 року позивач звернулася з цим позовом до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.
Щодо подання позову до суду зазначила, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Послалась на частину сьому статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, згідно з яким розгляд справ, підсудних Білокуракинському районному суду Луганської області, здійснюється Першотравенським міським судом Дніпропетровської області.
Вказала, що 16 лютого 2007 року між ОСОБА_4 (надалі - позивач) та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції складено актовий запис № 91. Від спільного подружнього життя позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 є дитиною інвалідом з дитинства. Опікуном дитини є мати - ОСОБА_1 . У дитини підтверджено наявність діагнозів (захворювань): вроджена вада розвитку щелепи; щілина твердого та м`якого піднебіння, скорочення м`якого піднебіння: порушення мовлення; наявність сполучення порожнини рота з порожниною носа через передодню рота у фронтальному відділі; деформація зубних рядів; деформація носа. Позивач указує, що спочатку подружнє життя позивача з відповідачем складалось непогано, проте в серпні 2014 року виявилось, що у подружжя суттєво різні погляди на спільне життя, відповідач не приділяв часу їх спільній дитині, не займався її вихованням, не забезпечував її базових потреб, а пізніше покинув родину заради іншої жінки.
З 07 квітня 2014 року місто Луганськ Луганського району Луганської області окуповано та розпочато бойові дії на його території, у зв`язку з чим 14 липня 2014 року позивач разом із відповідачем та їх спільною дитиною переїхали на територію, підконтрольну українській владі. З 16 липня 2014 року вони перебували у с. Широкине Сартанської селищної громади Маріупольського району Донецької області. Відповідач пішов до іншої жінки у серпні 2014 року шляхом повернення до м. Луганськ, у зв`язку з чим стало зрозуміло, що подальше спільне сумісне життя неможливе.
Позивач зазначає, що з серпня 2014 року та по час позивач звернення до суду вона із дитиною проживають окремо від відповідача. В подальшому ОСОБА_2 ініційовано розірвання шлюбу із позивачем, у зв`язку із чим 28 листопада 2014 року Білокуракінським районним судом Луганської області розірвано шлюб між сторонами. Надалі Білокуракінським районним судом Луганської області 23 грудня 2014 року задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та присуджено до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача.
Вказує, що не чинила перешкод спілкуванню батька з дитиною, жодним чином не налаштовувала дитину проти батька, всіляко плекала в дитині сімейні цінності, однак батько не бажав і не бажає брати участі у житті дитини, жодного разу не зв`язався із позивачем задля спілкування із дитиною, отримання інформації про дитину, її стан здоров`я, успіхи в навчанні тощо. Позивач декілька разів їздила із дитиною до м. Луганськ Луганської області, щоб батько дитини та інші родичі мали змогу побачитись із дитиною. Однак, відповідач не виявляв бажання до зустрічі, навмисно уникав їх, не надавав дитині турботи, фінансової допомоги на лікування, забезпеченні базових потреб. Від кінця 2014 року та по час звернення до суду відповідач не бачився із дитиною, не зв`язувався із дитиною чи позивачем для спілкування із дитиною, не виявляв зацікавленості у житті, не брав участі у вихованні або забезпеченні її життєвих потреб дитини. Не вчиняє будь-яких дій до встановлення контакту з дитиною, не прагне бути частиною її життя. 08 січня 2024 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість перед позивачем на утримання аліментів на дитину, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання та становить 143 954,18 грн.
Позивач забезпечила всі належні умови для нормального проживання, розвитку і навчання дитини. Приймає активну участь в навчанні дитини, за власні кошти додатково забезпечує відвідування дитиною логопеда, турбується про стан здоров`я дитини, звертається до лікарів, оскільки дитина потребує постійного медичного обстеження та лікування, придбаває за власні кошти ліки, продукти, одяг тощо. Розпорядженням голови Великобілозірської районної державної адміністрації № 223 від 21 вересня 2018 року, ОСОБА_3 надано статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.
В подальшому, у зв`язку з міркуваннями безпеки позивачем прийнято рішення про переїзд із дитиною на територію, підконтрольну українській владі, а саме - до міста Запоріжжя. Позивач із ОСОБА_3 з 24 серпня 2022 року проживають у місті Запоріжжі, стали на облік як внутрішньо переміщені особи. З 04 березня 2023 року позивач та дитина фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 з 2018 року та по теперішній час навчається у Великобілозерському навчально-виховному комплексі № 1 (школа-дитячий садок) Великобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області. За період навчання батько не проявляв інтересу до шкільного життя хлопця. Мати бере активну участь в шкільному житті учня. Позивачем укладена Декларація з лікарем педіатром ОСОБА_5 . В березні 2023 року ОСОБА_3 пройшов диспансерний огляд. Оглянутий педіатром та лікарями фахівцями, за результатами якого встановлено діагноз: Щілина твердого та м`якого піднебіння і губи з порушенням ковтання та мови. Сколіоз І ступеня, Плоскостопість II - III ступеня, Міопія обох очей середнього ступеня. Рекомендовано оперативне лікування: кісткова пластика і дентальна імплантація після 18-ти років. Останнє звернення до лікаря педіатра ОСОБА_5 було 17 листопада 2023 року з приводу огляду для одержання довідки для оздоровчого табору. На прийомах у педіатра хлопчика завжди супроводжувала мати. ОСОБА_1 постійно забезпечує підтримання належного стану здоров`я дитини, звертається до різних благодійних фондів для участі дитини у різних оздоровчих заходах. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача.
Постановленою Першотравенським міським судом Дніпропетровської області ухвалою від 16 січня 2024 року витребувано докази про зареєстроване місце перебування відповідача, згідно з якою отримано відповідь від 12 лютого 2024 року про фактичне місце проживання у м. Сєвєродонецьк Луганської області.
Постановленою Першотравенським міським судом Дніпропетровської області ухвалою від 12 лютого 2024 року справу передано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з посиланням на підсудність, визначену розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22.
06 березня 2024 року визначено головуючого у справі та справу передано головуючому судді.
Постановленою суддею ухвалою від 08 березня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрите провадження у справі, призначено розгляду у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
05 квітня 2024 року представником позивача подано клопотання про виклик свідків.
29 січня 2024 року третьою особою подано клопотання про долучення до справи висновку адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав.
В підготовчому засіданні 14 лютого 2024 року постановленою судом ухвалами долучено докази, задоволено клопотання про виклик свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання 15 липня 2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій представник позивача підтримала вимоги позову та просила його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку, відмовилась від допиту свідків.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у порядку, встановленому ч. 10 ст. 130 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з огляду на зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив, пояснень на позов не надавав. Надав висновок органу опіки та піклування.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Як установлено рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2024 року у справі № 409/1169/14-ц, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського МУЮ 16 лютого 2007 року, актовий запис № 91. Цим же рішенням шлюб між сторонами розірваний.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2024 року у справі № 409/1340/14-ц присуджено до стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян, на дитину відповідного віку щомісяця починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 27 листопада 2014 року та до повноліття дитини. В частині вимог щодо зобов`язання відповідача брати у додаткових витратах на лікування дитини та на її навчання відмовлено. Ухваленим рішенням установлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, встановлені рішеннями судів підтверджуються наданими позивачем у засвідчених копіях свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 16 лютого 2007 року /а.с.9/ та свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 від 17 січня 2018 року з відміткою про повторне поновлення запису /а.с.10/.

Розпорядженням голови Великобілозірської районної державної адміністрації № 223 від 21 вересня 2018 року надано малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , видане Великобілозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 17 січня 2018 року), який перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції), а саме: АДРЕСА_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (дитина, яка зазнала психологічного насильства - моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення, і які вона перенесла внаслідок її проживання/перебування в умовах воєнних дій, збройних конфліктів, тимчасової окупації, її внутрішнього переміщення, залишення свого постійного місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту) /а.с.20/.

Висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради від 14 червня 2021 року, затвердженим на підставі Рішення виконавчого комітету сільської ради № 99 від 16 червня 2021 року, шляхом вивчення заяви ОСОБА_1 про необхідність підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для її тимчасового виїзду за межі України, документів, поданих заявником до служби у справах дітей Великобілозерської сільської ради, відвідування дитини за місцем її проживання, встановлено, що дитина, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає разом із заявником за адресою: АДРЕСА_4 . З батьком дитини ОСОБА_2 провести бесіду з даного питання не було можливості, у зв`язку з відсутністю інформації про його фактичне місце проживання. Заявника повідомлено про необхідність інформування служби у справах дітей про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною сьомою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України /а.с.21/.

З наданих суду у засвідчених копіях паспорту громадянина України ОСОБА_3 /а.с.11/, посвідчення дитини з інвалідністю з дитинства ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_1 серії ДДА № 191819 від 06 вересня 2023 року /а.с.12-13/, консультативного висновку спеціаліста КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 16 листопада 2022 року /а.с.14/, виписки з медичної карти амбулаторного хворого КНП «ЦПМСД № 6» від 19 червня 2023 року /а.с.15/, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 05 вересня 2022 року № 2327- /а.с.22/, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 від 05 вересня 2022 року № 2327- /а.с.23/, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 04 березня 2023 року № 2327- /а.с.24/, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 від 08 грудня 2023 року № 2327- /а.с.25/, листа КНП «ЦПМСД № 6» від 21 грудня 2023 року № 01-12/434 /а.с.28/, листа підтвердження /а.с.29/, листа підтвердження вбачається, що ОСОБА_3 , є дитиною інвалідом з дитинства, пройшов в 2023 році диспансерний огляд, уклав декларацію з лікарем педіатром, з 21 листопада 2023 року по 04 грудня 2023 року брав участь у проекті психологічної підтримки. Опікуном дитини є мати - ОСОБА_1 . У дитини підтверджено наявність діагнозів (захворювань): вроджена вада розвитку щелепи; щілина твердого та м`якого піднебіння, скорочення м`якого піднебіння: порушення мовлення; наявність сполучення порожнини рота з порожниною носа через передодню рота у фронтальному відділі; деформація зубних рядів; деформація носа. Уроджена повна лівобічна ущелина піднебіння та губи (стан після хейло - і уранопластики). Ороназальна нориця. Постопераційна деформація верхньої щелепи та зубного ряду. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 05 вересня 2022 року проживають за адресою: АДРЕСА_5 . Зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .

З наданих копій виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що на виконання рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2024 року видано виконавчий лист у справі № 409/1340/14-ц видано виконавчий лист /а.с.18/ та 06 квітня 2016 року відкрите виконавче провадження № 50735036 /а.с.19/.

З довідки відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №205 від 08 січня 2024 року вбачається, що згідно з матеріалами виконавчого провадження №50735036, відкритого 06 квітня 2016 року, станом на 08 січня 2024 року про виконання виконавчого листа у справі № 409/1340/14-ц від 24 червня 2015 року, пред`явленого до примусового виконання 12 лютого 2018 року, у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання та становить 143 954,18 грн /а.с.30/.

З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування від 11 липня 2024 року № 605/01-37/19.02 «Про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 » вбачається, що в інтересах дитини, керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському районі, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З висновку вбачається, що відповідно до позовної заяви між відповідачем та позивачем у лютому 2007 року укладено шлюб, в якому народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Хлопець є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням НОМЕР_5 , виданим 06 вересня 2023 року. Весь час подружнього життя родина мешкала в м. Луганськ, який у квітні 2014 року було окуповано російською федерацією, зв`язку з чим у липні 2014 року позивач разом з дитиною та відповідачем переїхали на підконтрольну Україні територію та оселилися в с. Широкине Сартанської селищної громади Маріупольського району Донецької області. У серпні 2014 року з`ясувалося, що подружжя має суттєво різні погляди на спільне життя, а саме відповідач не приділяв часу їх спільній дитині, яка є інвалідом дитинства і потребує постійних медичних процедур, не займався вихованням сина, не забезпечував матеріально, а згодом покинув родину та повернувся до м. Луганськ, де створив нову сім`ю. У серпні 2014 року відповідач ініціював розірвання шлюбу, у зв`язку з чим Білокуракінським районним судом Луганської області у листопаді 2014 року шлюб було розірвано. Цим же судом у грудні 2014 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина, однак відповідач ухиляється від сплати і має заборгованість у розмірі 143 954 грн 18 коп., що підтверджується довідкою, виданою Луганським ВДВС у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 січня 2024 року. Згодом позивач - ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , 2007 року народження, переїхали до села Велика Білозерка Запорізької області, а у серпні 2022 року внаслідок окупації даної території росією знову переїхали до м. Запоріжжя, де мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження умов проживання родини від 27 березня 2024 року за вище зазначеною адресою створено всі умови для проживання та виховання дитини. Під час бесіди з ОСОБА_9 зазначив, що підтримує наміри матері позбавити батька батьківських прав, оскільки останній не спілкується з ним, матеріально не утримує, дитина має образу на батька, оскільки той покинув їх у найскладніший момент. Відповідно до інформації, наданої Великобілозерським НВК №1, в якому ОСОБА_10 навчається з 2018 року, за період навчання, батько - ОСОБА_2 , не проявляв цікавості до шкільного життя сина ОСОБА_3 , 2007 року народження, мати - ОСОБА_1 , бере активну участь у шкільному житті дитини. За інформацією, наданою КНП «ЦПМСД №6», дитина на прийоми до лікаря завжди приходить у супроводі матері.

Відомості вказані у висновку також підтверджуються наданими позивачем копіями доказів /а.с.26, 27/.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як установлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (NeulingerandShuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину та матеріально її забезпечувати. Будучи обізнаним про час та місце розгляду справи відповідач жодних дій, направлених на встановлення можливості спілкування з дитиною не виявив, в судове засідання не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдужість до долі дитини.

Також, з огляду обставини, що характеризують дитину та її стан здоров`я, попереднє з`ясування думки дитини органом опіки та піклування, задля збереження психічного здоров`я дитини суд не вважає за можливе отримати думку дитини щодо позбавлення батьківських прав.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів дитини, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні дитини.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Водночас суд ураховує вирішення питання щодо стягнення аліментів відповідним судовим рішенням.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та того, що позивача звільнено від сплати судового збору положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складене та підписане 15 липня 2024 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, код в , місцезнаходження за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов