Провадження № 2/522/2529/24
УХВАЛА

18 липня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Тетькової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину.

Ухвалою суду від 05 серпня 2014 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року скасована ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 15 липня 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27 жовтня 2015 року матеріали справи надійшли до Приморського районного суду міста Одеси.

За результатами автоматичного розподілу 02 листопада 2015 року, справа передана для розгляду мені, судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М.

Ухвалою суду від 03 листопада 2015 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу.

Ухвалою суду від 10 червня 2016 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Провадження по цивільній справі зупинено до набрання законної сили судового рішення по цивільній справі № 522/13429/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петровська Наталя Володимирівна про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних стосунків.

05 грудня 2023 року судом зроблений запит щодо наявності рішення по справі 522/13429/13-ц.

13 грудня 2023 року до суду надійшли належним чином завірені копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 року, Постанови Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року та Постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року по справі № 522/13429/13-ц, які набрали законної сили.

Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року поновлено провадження по справі.

В судове засідання 05 лютого 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 26 березня 2024 року.

В судове засідання 26 березня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 23 травня 2024 року.

В судове засідання 23 травня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 18 липня 2024 року.

В судове засідання 18 липня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 18 липня 2024 року.

02 липня 2024 року від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 18 липня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, в судове засідання 18 липня 2024 року позивач не з`явився, що є черговою повторною неявкою сторони позивача в судові засідання 26 березня 2024 року, 23 травня 2024 року та 18 липня 2024 року про час, дату і місце яких позивач був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що позивач будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку позивача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа яка звернулась до суду з позовом виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Суд встановив, що матеріали справи містять докази належного сповіщення позивача про розгляд справи у судових засіданнях, що були призначені на 26 березня 2024 року, 23 травня 2024 року та 18 липня 2024 року.

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20).

Заяв, які суд міг би розцінювати як заяви про розгляд справи за відсутності позивача чи заяв про відкладення розгляду справи з огляду на поважність причин не можливості прибуття в судове засідання, позивачем не подавалось.

Отже, причин для відкладення розгляду справи, які можуть бути визнані поважними та підстав для неприбуття позивача в судові засідання не було.

З огляду на складність змісту правовідносин між сторонами, справа не може бути розглянута без участі позивача. Справа вже тривалий час знаходиться в провадженні суду при цьому позивач не вчиняє будь-яких дій для прискорення розгляду справи.

Відповідно до п.11 ч.3 ст. 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд розцінює безпідставні неявки сторони позивача, що сповіщений належним чином про час, дату і місце судового засідання як зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що є недопустимим.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставити лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.Залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину перебуває в провадженні Приморського районного суду м. Одеси з серпня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Внаслідок чого, суд вважає, що позивач допустив безпідставні неявки в судові засідання, а саме 26 березня 2024 року, 23 травня 2024 року та 18 липня 2024 року зважаючи також на те, що позивач є безпосередньою особою, яка має бути заінтересована в належному розгляді справи, так як позивач звертаючись до суду мав намір захистити свої права.

Отже, аналіз викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення позивачем своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразились систематичному не з`являнні в судові засідання, з метою зловживання своїми правами та безпідставного затягування судового розгляду справи.

Крім того, слід зауважити, що сторона позивача, будучи обізнаною про можливість розгляду справи без участі позивача та/або представника, відповідну заяву про розгляд справи за їх відсутності не подає, чим, на розсуд суду, умисно затягує розгляд справи та позбавляє суд можливості вирішити справу в розумні строки та постановити рішення по суті заявлених вимог.

За таких обставин, суд вважає можливим застосувати наслідки, які передбачені ст. 257 ЦПК України та залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л.М. Чернявська