Справа № 346/3022/24
Провадження № 2/346/1419/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді П`ятковського В.І.

секретаря Насадик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Заповіту померла не залишила, та після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права на спадщину він звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено у зв`язку із тим, що право власності на спадкове будинковолодіння зареєстроване за ОСОБА_3 , як головою колгоспного двору, а частки інших власників у майні не виділені.

Позивач вказує, що інші члени колгоспного двору померли.

Просить суд визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Дикун І.В. подав заяву про розгляд справи в його та позивача відсутності, позовні вимоги з вказаних підстав підтримав.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву, про розгляд справи у відсутності представника П`ядицької сільської ради щодо позову не заперечила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 , крім нього у вказаному будинковолодінні станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані та проживали його теща ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 . (а.с. 26).

Голова колгоспного двору ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 01 вересня 2017 року складено відповідний актовий запис № 15 (а.с. 11). На момент смерті голови колгоспного двору у будинковолодінні була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_2 . Заповіт від імені Марціновського Василя сільською радою не посвідчувався.

Померлому, як голові колгоспного двору, на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковлодіння від 12 квітня 1989 року належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 18 липня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 18 (а.с. 10).

Після її смерті відкрилася спадщина на вказане будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

З метою оформлення спадщини, позивач, як єдиний спадкоємець першої черги звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 серпня 2022 року приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно зареєстроване за ОСОБА_3 , як за головою колгоспного двору, а частку інших власників у майні не виділено (а.с. 24).

Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , його загальна площа його складає 59,6 кв.м., житлова 39,3 кв.м.

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 26 березня 2024 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 265 500 грн (а.с. 31).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 392 ЦК України у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Положеннями ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, а представник відповідача, як орган місцевого самоврядування не заперечила проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_2 , - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою «А», загальною площею 59,6 кв.м. житловою 39,3 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню позначену літерою «Б», стайню позначену літерою «В», стодолу позначену літерою «Г», навіс позначений літерою «Д», погріб позначений літерою «Е», вбиральню позначену літерою «Є», комору позначену літерою «И», стайню позначену літерою «З», криницю позначену «№3», ворота, огорожа позначені «№4-5», замощення І-ІІ, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: П`ятковський В. І.