Справа № 466/7065/24
Провадження № 2-о/466/249/24
У Х В А Л А

08 липня 2024 року м.Львів

Суддя Шевченківського районного суду м.Львова Донченко Ю.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

03.07.2024 заявник звернувся до суду із вказаною заявою в якій просив суд встановити факт перебування на його утриманні неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказану заяву обґрунтовує тим, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з мамою та ним- відчимом ОСОБА_1 та вважається членом його сім`ї. Разом з тим, неповнолітній на даний час не отримує аліменти від батька дитини, оскільки це питання в судовому порядку не розглядалось та розмір їх не встановлювався, а тому просив суд встановити вищевказаний факт.

Розглянувши матеріали заяви, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч.1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, питання утримання малолітніх, неповнолітніх дітей, врегульовані положеннями Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст. 180 СК України, саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку по утриманню дітей врегульовано ст. 181 СК України, де зокрема закріплено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або)натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст.ст. 265, 267 СК України, закріплено обов`язок баби, діда та повнолітніх братів, сестер утримувати малолітніх, неповнолітніх відповідно онуків чи братів і сестер.

Положення ст. 268 СК України визначають, у вітчима (мачухи), обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає лише у разі, коли в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, питання утримання дітей до 18 років, унормовано саме положеннями СК України, відповідно до положень якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, при цьому ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а у разі відсутності такої домовленості у судовому порядку, шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

У заявника, як вітчима неповнолітнього ОСОБА_3 , обов`язок по утриманню виникає лише за умов визначених ст. 268 СК України, тобто за умовив відсутності у дитини батьків, дідів, бабів, а неможливості цих осіб, саме з поважних причин, надавати дитині належне утримання.

Відтак, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, не породжує для нього жодних особистих немайнових чи майнових прав, не підтверджує наявності чи відсутності неоспорюваних прав, що є завданнями окремого провадження.

Заявник просить встановити факт не з метою підтвердження особистих немайнових чи майнових прав, а з метою уникнення мобілізації в умовах воєнного стану. Разом з тим, питання мобілізації не є питаннями, що підлягають вирішенню в окремому провадженні, а стосуються виконання конституційного обов`язку громадянина України, виникають у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вищевикладене, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а саме спір щодо утримання неповнолітнього ОСОБА_3 .

Беручи до уваги викладене, керуючись ч.4 ст. 315 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження.

Керуючись ч.4 ст. 315 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Ю. В. Донченко