Справа № 202/8646/24
Провадження № 2-з/202/68/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

17 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря Голєва А.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій та зупиненням дії наказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету про визнання незаконними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Нагалка Я.Я. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Донецького національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу Донецького національного медичного університету від 29.04.2024 № 136 «Про скорочення чисельності та штату працівників Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету»; про визнання незаконним та скасування наказу Донецького національного медичного університету від 27.05.2024 №170 «Про припинення діяльності Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету».

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Лайтаренко О.В. подано заяву про забезпечення позову шляхом: зупинення дії наказу Донецького національного медичного університету № 136 від 29.04.2024 «Про скорочення чисельності та штату працівників Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету»; заборони Донецькому національному медичному університету та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії направленні на виконання наказу Донецького національного медичного університету № 136 від 29.04.2024 «Про скорочення чисельності та штату працівників Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету»; зупинення дії наказу Донецького національного медичного університету № 170 від 27.05.2024 «Про припинення діяльності Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету»; заборони Донецькому національному медичному університету та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії направленні на виконання наказу Донецького національного медичного університету № 170 від 27.05.2024 «Про припинення діяльності Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету».

В обґрунтування зазначала, що накази № 136 та № 170 є незаконними, а отже такими, що підлягають скасуванню, оскільки при прийнятті оскаржуваних наказів та ліквідації Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії, як структурного підрозділу ДНМУ, не було дотримано порядок такої ліквідації. Заходи забезпечення позову, як зупинення дії спірних наказів та заборона щодо вчинення дій пов`язаних із ними відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, доведеності обставин щодо ймовірності ускладнення ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі невжиття таких заходів.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви документами, суд приходить до такого.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21).

У частині 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 727/3757/21 (провадження № 61-10529св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 752/24015/20 (провадження № 61-6265св21).

Позивачем ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Донецького національного медичного університету від 29.04.2024 № 136 «Про скорочення чисельності та штату працівників Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету»; про визнання незаконним та наказу Донецького національного медичного університету від 27.05.2024 №170 «Про припинення діяльності Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету».

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила зупинити дію оскаржуваних нею наказів та заборони вчиняти будь-які дії направлені на виконання зазначених наказів до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб є виходом за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Також, заявником не надано будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За наведених підстав заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лайтаренко О.В., про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій та зупиненням дії наказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету про визнання незаконними та скасування наказів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда