П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Київ

Справа № 367/96/19

Провадження: № 22-ц/824/9538/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Цоєвої Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шестопалової Я. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про витребування коштів,

у с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він 18 липня 2013 року уклав контракт з приватним підприємством «Морське агентство «Іntermarine» (далі по тексту - ПП «Морське агентство «Іntermarine»), у зв`язку із чим для можливості зарахування роботодавцем заробітної плати в іноземній валюті у 2013 році в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач) відкрито поточний рахунок та оформлено карту для виплат «Морська Голд». Зазначав, що, у зв`язку із анексією Криму, яка відбулась протягом березня 2014 року, він, після повернення з рейсу, переїхав на постійне місце проживання у м. Ірпінь Київської області. За його підрахунками на його рахунку знаходилось 17 801,43 доларів США.

З метою отримання належних йому грошових коштів він неодноразово звертався до відділення банку, у якому йому, із підтвердженням наявності грошей на рахунку, повідомлялось про його блокування. На своє письмове звернення він отримав листа АТ КБ «ПриватБанк» від 14 грудня 2017 року, в якому АТ КБ «ПриватБанк» відмовилося у письмовому вигляді надати інформацію по рахунку та повернути належні йому грошові кошти.

За таких обставинпросив суд стягнути на свою користь з АТ КБ «ПриватБанк» за період утримання без будь-яких правових підстав кошти, що належать йому, за період з 07 лютого 2014 року по 22 грудня 2018 року у розмірі 488 293 грн 22 коп, що еквівалентно сумі валюти у розмірі 17 801,43 доларів США, а також 3 % річних у розмірі 71 398 грн 00 коп.; пеню у розмірі 804 626 грн 96 коп., що загалом складає суму в розмірі 1 364 318 грн 18 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року скасовано справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Цоєва В. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, окрім того, прийняв докази без перевірки на дотримання відповідачем вимог ст. 83 ЦПК України, що є порушенням процесуальних прав позивача, та позбавило його можливості подати свої заперечення. Вважає, що надходження грошей в сумі, зазначеній в позові, на інший картковий рахунок не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, адже це не спростовує факту знаходження грошей позивача в розпорядженні відповідача. Додатково зазначила, що висновки суду щодо руху коштів в 2012 та 2013 роках, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме, як і зазначено в рішенні суду, позивач 18 липня 2013 року уклав контракт з ПП «Морське агентство», у зв`язку із чим, для можливості зарахування працедавцем заробітної плати в іноземній валюті, АТ КБ «ПриватБанк» у 2013 році було відкрито поточний рахунок та оформлено карту для виплат «Морська Голд» реквізити рахунку: НОМЕР_1 , тобто, позивач отримував заробітну плату за контрактом від 18 липня 2013 року, яка не могла надходити на будь-який інший рахунок, крім зазначеного.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 18 липня 2013 року ОСОБА_1 уклав контракт з ПП «Морське агентство «Іntermarine», роботодавцем заробітна плата нараховувалась в іноземній валюті (долари США) і відправлялась на банківський рахунок, вказаний моряком (договір найму моряка) (а. с. 27-32, том 1).

У липні 2013 році відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та оформлено карту для виплат «Морська Голд», строк дії якої становив 12/11.

На підтвердження зарахування заробітної плати на рахунок № НОМЕР_1 позивачем надано виписки від 16 грудня 2013 року у розмірі 5 774, 94 доларів США; від 13 січня 2014 року - 5 750 доларів США; від 07 лютого 2014 року - 6 276, 49 доларів США (а. с. 34-38, том 1).

У зв`язку із анексією Криму, яка відбулась протягом березня 2014 року, ОСОБА_1 після повернення з рейсу переїхав у м. Ірпінь Київської області.

З метою отримання належних йому грошових коштів, ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк».

На письмове звернення ОСОБА_1 отримав листа від 14 грудня 2017 року, в якому ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що територію АР Крим та м. Севастополя, де відповідно до наданої ОСОБА_1 інформації були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь» відповідно до пункту 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків та закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим», банки були зобов`язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

26 лютого 2018 року у своєму листі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що інформація з вказаними ОСОБА_1 рахунками не знайдена.

У серпні 2018 року представником ОСОБА_1 надіслано заяву про надання відомостей, що містять банківську таємницю щодо операцій, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені угоди та стан рахунку (а. с. 44, 45, том 1).

У листі від 30 серпня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував про неналежно завірену копію довіреності представника, тому запитуваної інформації не надав (а. с. 46, том 1).

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 повторно надіслав заяву про надання відомостей, що містять банківську таємницю із доданням нотаріально засвідченої копії довіреності (а. с. 47, 48, том 1).

Листом від 29 листопада 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», із посиланням на ситуацію у Криму та незаконне вилучення майна ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, договорів з клієнтами на паперових носіях, запитувану інформацію надано не було (а. с. 49, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт неможливості розпоряджатися грошовими коштами у розмірі 17 801,43 доларів США, що еквівалентно 488293 грн 22 коп., (станом на момент складання позовної заяви), що були зараховані на картку № НОМЕР_2 . Позивачем також не надано суду доказів, що відповідачем було відмовлено у наданні інформації по банківській картці № НОМЕР_2 або видачі грошових коштів з вказаної картки.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції застосував до даних правовідносин положення ст.ст. 1058-1059 ЦК України та інші акти, що регулюють правовідносини у сфері договору банківського вкладу.

Однак такі висновки суду є помилковими з таких підстав.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк) укладено договір банківського рахунку шляхом оформлення та видачі платіжної картки «Морська Голд» № НОМЕР_1 .

З аналізу умов надання банківських послуг (Договір) обслуговування моряків в GOLDклубі (а.с. 135-143, том 1) вбачається, що між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір банківського рахунку. А отже до даних правовідносин мають застосовуватись норми Закону, що регулюють договірні правовідносини договору банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Водночас, за змістом ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У письмові формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою ( п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Так ст. 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено в ч. 1, 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку.

Згідно з пунктом 5 постанови Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банки, у перелік яких входить і АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач вказував, що йому зараховано на рахунок № НОМЕР_1 згідно виписок від 16 грудня 2013 року у розмірі 5 774, 94 доларів США; від 13 січня 2014 року - 5 750 доларів США; від 07 лютого 2014 року - 6 276, 49 доларів США (а. с. 34-38, том 1).

Виконуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №367/96/19-ц, відповідачем надано суду виписки по особовим рахункам позивача.

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 убачається, що за період з 28 серпня 2009 року по 22 березня 2012 року, включно, позивачу зараховувались кошти на вказаний банківський рахунок, яким він користувався. Також, з указаної виписки вбачається, що станом на 22 березня 2012 року баланс по рахунку встановив 0, 00 доларів США (а.с. 137-141, том 2).

Згідно п.2.1.2.2.1 умов надання банківських послуг (Договір) обслуговування моряків в GOLDклубі, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не відмовилась від договору, а для преміальних карт при виконанні додаткових умов - погашення поточної заборгованості в повному обсязі, він продовжується на той самий строк з одночасним перевипуском картки.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач відмовився від договору.

Як вже встановлено судом станом на час проведення платежів, заявлених у позові, строк дії картки № НОМЕР_3 сплинув, внаслідок чого відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Зі змісту виписки по особовому рахунку, а саме по картковому рахунку № НОМЕР_2 убачається, що на цей картковий рахунок здійснювались такі зарахування(а.с. 169, том 2):

- 18 грудня 2013 року у сумі 5774,94 долари США деталі операції: «MARNAVI SPAVIA SANTA BRIGIDA, 39801333, NAPOLI NAITALI ITALY// НОМЕР_3 , ОСОБА_1 KARLA MARKSA STR.APT. поповнення карткового рахунку»;

- 15 січня 2014 року у сумі 5750 доларів США деталі операції: зарахування SWIFT переводу MARNAVI SPAVIA SANTA BRIGIDA, 39801333, NAPOLI (NA)// НОМЕР_1 , ОСОБА_1 KARLA MARKSA STR. APT100000UA KERCH UKRAIN SALARY D;

- 11 лютого 2014 року у сумі 6276,49 доларів США деталі операції: зарахування SWIFT переводу MARNAVI SPAVIA SANTA BRIGIDA, 39801333, NAPOLI (NA)// НОМЕР_1 , ОСОБА_1 KARLA MARKSA STR. APT100000UA KERCH UKRAIN SALARY J;

Отже, судом вірно встановлено, що грошові кошти, які нараховувались, як заробітна плата, зараховані на картковий рахунок № НОМЕР_2 . При цьому, позивачем такого висновку суду першої інстанції не спростовано.

Також відсутні підстави вважати, що позивач не мав можливості користуватись грошовими коштами, які розміщенні на картковому рахунку № НОМЕР_2 , оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми коштів, які розміщенні на картковому рахунку та похідних вимог про стягнення суми за несвоєчасне виконання зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦПК України та ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено порядок встановлений ст.83 ЦПК України, що позбавило його можливості подати свої заперечення, оскільки як убачається з матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» направлялись виписки по картковим рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на адресу проживання позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що надходження грошей в сумі, зазначеній в позові, на інший картковий рахунок не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, адже це не спростовує факту знаходження грошей позивача в розпорядженні відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач відмовляється видавати грошові кошти позивача, які зараховані на картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд фактично вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам, вирішив правильно спір, але помилково послався на Закон, що не підлягав до застосування, чим порушив норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині необхідно змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що рішення суду змінено лише в частині правового обґрунтування, зміна розподілу судових витрат на стадії апеляційного розгляду не проводиться.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуадвоката Цоєвої Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року змінити в частині правового обґрунтування висновків суду, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 липня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура