Провадження № 2/522/1048/24
10 липня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.
за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
До Приморського районного суду м. Одеси через систему «Електронний Суд» 13.12.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 100 254 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 13.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей на суму 100 254грн. На підтвердження укладання вказаного договору, відповідачем13.11.2020 року, тобто у день оформлення договору та отримання грошових коштів, було написано розписку про підтвердження факту отримання ним грошових коштів у сумі 100 254грн. Договором позики було передбачено строк повернення позики 13.07.2021 року. У встановлений сторонами строк відповідач не повернув позивачу суму позики та добровільно зобов`язання виконати ухиляється, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на його користь основний борг у розмірі 100 254 грн.
Матеріали позову суддя отримала 14.12.2023 року.
Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №364540 від 14.12.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 13.09.2016 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 20.12.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 30.01.2024 року.
У підготовче засідання 30.01.2024 року сторони не з`явилися, 29.01.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Непомнющий О.М. через систему Електронний суд надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.
Розгляд справи відкладено на 04.03.2024 року.
У підготовче засідання 04.03.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача - адвоката Непомнющого О.М., в якій останній просить справу розглядати за наявними матеріалами справи без участі позивача та його представника.
Ухвалою суду від 04.03.2024 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 24.04.2024 року.
У судове засідання 24.04.2024 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заявапредставника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.
Розгляд справи відкладено на 05.06.2024 року.
У судове засідання 05.06.2024 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого О.М., в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.
Розгляд справи відкладено на 10.07.2024 року.
У судове засідання 10.07.2024 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 адвоката Непомнющого О.М., в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.
Відповідач ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Заяв по суті справи також відповідачем не було надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 19.07.2024 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.
Згідно матеріалів справи, вбачається, що 13.11.2020 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було укладено договір позики грошових коштів, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 254 грн. (п. 1. Договору), які відповідач зобов`язався повернути до 13.07.2021 року (п. 3. Договору) (а.с. 27-28)
Факт передачі грошових коштів підтверджується копією розписки від 13.11.2020 року, відповідно до якої передача грошових коштів мала місце 13.11.2020 року. (а.с. 15) Оригінал розписки був наданий суду для огляду.
Як зазначив позивач, у встановлений сторонами строк відповідач суму позики не повернув.
Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок із передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання відповідачкою у повному обсязі обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів с документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Ураховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення основної суми позики в розмірі 100 254 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.
Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
В підтвердження надання правничої допомоги та представництва інтересів ОСОБА_1 , суду надано Договір про надання правової допомоги щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 з Адвокатом Непомнющим О.М від 01.10.2021 року з якого вбачається наступне. (а.с. 22-25).
Згідно п. 1.1 Договору Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правовому допомогу в справі щодо захисту прав та інтересів останнього в судах всіх рівнів, всіх інстанції, органах державної влади. на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питання прийняття участі в будь-якому процесуальному статусі у будь-якому провадженні, в тому числі в цивільних справах, кримінальних адміністративних чи господарських провадженнях, з питань стягнення грошових коштів на користь Клієнта за будь-якими договірними відносинами, в тому числі при вирішенні питань про звернення стягнення на заставлене майно, які виниклі з будь-яких договорів, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу, за кожну окрему справу, кожне окреме стягнення, та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.
Згідно п. 1.2. Договору Правова допомога полягає в:
- зборі та правовому аналізі інформації. документів та матеріалів. що стосуються Справи;
- наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень щодо правових питань, шо стосуються Справи;
- складанні необхідних для Справи процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо;
- виконанні окремих доручень Клієнта, що стосується Справи;
- представництві Клієнта в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань, що стосуються Справи.
Згідно п. 2.1. Договору Адвокат зобов`язується: надати звіт про напрямки використаних коштів, призначених для покриття фактичних витрат Адвоката по завершенню Справи; підписати акт прийому-передачі послуг після закінчення строку дії договору.
Згідно п. 2.3. Договору Клієнт зобов`язаний підписати акт прийому-передачі послуг після закінчення строку дії договору.
Згідно п. 3.1. Договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі 40 000 грн. за кожну окрему справу щодо стягнення боргу за будь-яким Договором укладеним Клієнтом із Контрагентом/Боржником/Відповідачем/Третьою особою/Поручителем, тощо. (а.с. 23).
З вказаного Договору не вбачається в рамках якої саме справи укладено цей договір.
Згідно п. 4.1. Договору закінчення дії Договору оформлюється актом прийому-передачі послуг, що має бути підписаний Сторонами та скріплений їх печатками не пізніш через три робочих дні після закінчення договору.
Представником позивача було надано Акт розрахунку від 21.11.2023 року, де сума гонорару за надану правничу допомогу по справі щодо стягнення належних грошових коштів з боржника ОСОБА_2 становить 40 000,00 грн. та вказані кошти сплачені адвокату. Претензії у Сторін відсутні. (а.с. 29).
При цьому не надано доказів щодо оплати гонорару позивачем за дану цивільну справу та Акт виконаних робіт.
Суд зауважує, що судові витрати - це витрати пов`язані з розглядом конкретної судової справи. В даному випадку позов пред`явлено до суду 13.12.2023 року, а наданий суду Акт розрахунку датований значно раніше, а саме 21.11.2023 року, тобто період, що вказаний в Акті не пов`язаний з розглядом цієї справи.
Відповідно до Постанови ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.
Таким чином на думку суду позивачем не надано належних доказів щодо понесених витрат, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.
У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку про недоведеність стягнення на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., а тому в цій частині не вбачає підстав для їх задоволення.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 1 073,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у 1 073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 526, 545, 612, 640, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) основний борг за договором позики від 13.11.2020 року у розмірі 100 254 (сто тисяч двісті п`ятдесят чотири)гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 19.07.2024 року.
Суддя Л.В. Домусчі