Справа №442/5361/24
Провадження №2/442/1340/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року місто Дрогобич Львівської області

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Коваля Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладений 26.01.2003 року у Трускавецькому відділі РАЦС міського управління юстиції; визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує неповнолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що26.01.2003 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб у Трускавецькому відділі РАЦС міського управління юстиції, актовий запис №7. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним в АДРЕСА_1 .

Спочатку їхнього подружнього життя у них були теплі дружні відносини, однак згодом такі відносини змінилися, вони перестали розуміти один одного, у них пропало почуття любові. Сімейні відносини постійно погіршувалися і вони вже понад два роки не проживають разом, не ведуть спільного господарства.

Відповідачка стала проживати в смт. Меденичі Дрогобицького району в будинку своїх батьків, однак сина залишила проживати з ним, оскільки у нього кращі умови для проживання та його дохід є значно вищим. Понад два роки відповідачка не цікавиться життям сина, його розвитком, повністю самоусунулась від виховання та утримання, навіть не телефонує до нього. Він мав надію, що відповідачка повернеться та вони помиряться, і син знову буде проживати з матір`ю та батьком. Однак, відповідачка категорично проти, щоб вони проживали разом, і відповідно всі його намагання повернути її були марними.

З розмови з відповідачкою йому стало відомо, що вона проживає з іншим чоловіком, і їй на даний час не має часу до їх сина, оскільки вона має намір проживати за кордоном та будувати свою кар`єру. Відповідачка протягом двох років зовсім не цікавиться життям сина, не телефонує до нього, не утримує його, не приймає участі в його вихованні, і з тих пір син знаходиться на повному його утриманні та він самостійно виховує його.

Оскільки вони з відповідачкою проживають окремо, та не можуть дійти згоди, з ким має проживати їх неповнолітній син, він звернувся до відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради із заявою про визначення місця проживання сина з ним як батьком.

Відповідачка на теперішній час повністю залишила сина на нього, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо його виховання, не цікавиться життям, здоров`ям та його розвитком, що свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Відповідачка не бажає проживати з ним однією сім`єю та виховувати спільно їхнього сина, що фактично призвело до подання цього позову.

На даний час визначення місця проживання сина разом з батьком не суперечитиме його інтересам, прихильність сина до батька, його вік, зв`язок з батьком, то вважає, що є всі підстави для задоволення позову в цій частині.

Оскільки їх шлюб з відповідачкою фактично розпався, він проживає разом з сином, то за таких обставин, вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Так як вони перестали розуміти один одного, у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, і подальше перебування у такому шлюбі суперечить їхнім інтересам та інтересам сина, а тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.07.2024 після одержання судом інформації відповідного органу про місце реєстрації відповідача, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 18.07.2024.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, 08.07.2024 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка в підготовче судове засідання, яке призначалось на 18.07.2024 не з`явилася, попередньо подавши суду відзив на позовну заяву позивача, у якому зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, надавши пояснення що стосуються вимог позивача, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « ОСОБА_4 ». Одночасно вказала, що не зможе прибути в судові засіданні та просила слухати справу у її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради начальник служби у справах дітей подала суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності. Заперечень з приводу задоволення позову у поданій заяві не висловила, не заперечила проти його задоволення. Зазначила, що працівниками СуСД проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини, відповідно до якого для неї створенні всі належні умови для проживання та всебічного розвитку.

За результатами підготовчого провадження, у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд оцінивши докази у сукупності, вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Матеріалами справи встановлено, що 26.01.2003 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб у Трускавецькому відділі РАЦС міського управління юстиції, актовий запис № 7, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від26.01.2023.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним в АДРЕСА_1 .

Від даного шлюбу у подружжя ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 25.08.2010.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі являється те, щовідносини після реєстрації шлюбу змінилися, вони перестали розуміти один одного, у них пропало почуття любові, а неодноразові намагання налагодити нормальні відносини між сторонами не дали позитивного результату. Встановлено, що відповідачка уже понад два роки не проживає з позивачем, відповідачка проживає окремо та вони не ведуть спільного господарства.

Відповідачка проживає окремо, в будинку у своїх батьків в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області, їздить за кордон та має намір себе там реалізувати за своїм фахом, займатись вихованням сина не має часу, що стверджується нею у поданому відзиві на позовну заяву.

Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільного господарства вони не ведуть, а сам шлюб носить лише формальний характер. Сім`я розпалася та існує формально.

З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З моменту звернення позивача з даним позовом до моменту розгляду справи судом сторони мали достатньо часу для примирення, а позивач вправі був скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися.

При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їх неповнолітній дитині, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу за відповідачкою прізвище ОСОБА_4 залишити без змін.

Щодо позову в частині визначення місця проживання дітей, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідками розгляду позовної вимоги про розірвання шлюбу, судом прийнято рішення про розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_4 .

Вказаним рішенням встановлено, що обставини справи об`єктивно свідчать про те, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами по справі наявний спір про визначення місця проживання їхнього сина. Позивач, з урахування інтересів дитини та його прихильності до нього, як батька, вважає, що дитина повинна і надалі залишитись проживати разом з ним.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком - ОСОБА_4 .

Доказом того, що позивач ОСОБА_1 самостійно утримує та виховую сина є також наступні документи: витяг з реєстру територіальної громади, згідно якого вбачається, що відповідачка зареєстрована в смт. Меденичі Дрогобицького району; акт № 23 від 30.05.2024 про фактичне проживання особи, згідно якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 з сином та матір`ю проживаю в м. Трускавець.

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає з сином в АДРЕСА_1 , та характеризуюсь виключно з позитивної сторони. Відповідачка вже понад два роки не проживає з нами, і з тих пір її ніхто не бачив. Вона не приймає участі у вихованні сина, не підтримує з ним зв`язок, та не утримує і не виховує його.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання, складеного посадовими особами відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 06.06.2024, син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем ОСОБА_1 , їх сім`я є неповною, і він один виховує та утримує його. Дитина забезпечена усім необхідним для проживання та розвитку. Порушень прав дитини не виявлено. В дитини є окрема кімната, з необхідними меблями, є місце для сну та підготовки уроків. Дитина забезпечена оргтехнікою: планшетом та телефоном. Стосунки у сім`ї доброзичливі, дитина росте у любові, виховується у національних традиціях.

Згідно ч. 4 статті 19 СК України та передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, органом опіки та піклування не надано висновку щодо розв`язання спору, з врахуванням поданої заяви представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради начальник служби у справах дітей про розглядати справу у її відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі доказами.

Разом з тим, пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Судом беззаперечно встановлено, що даний час неповнолітній ОСОБА_3 повністю адаптований до соціально-сімейних умов, створених його батьком. Таким чином, за переконанням суду, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження їхніх теперішніх зв`язків, які забезпечать їм розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами немайнового характеру і підтверджуються квитанціями, слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12-13, 76-81, 89-90, 95, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 26.01.2003 року у Трускавецькому відділі РАЦС міського управління юстиції, актовий запис №7.

Після розірвання шлюбу за відповідачем залишити прізвище - « ОСОБА_4 ».

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради, адреса юридичної особи: 82200, м. Трускавець, вул. Бориславська, 1, Львівської області, .

Повний текс рішення складено 18 липня 2024 року.

Суддя Роман КОВАЛЬ