Справа № 503/220/23
Провадження № 2/503/29/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та спадкування права на земельну ділянку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та спадкування права на земельну ділянку (пай). Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід заявниці ОСОБА_3 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», яке було посвідчене сертифікатом ОД-12 № 0258992, виданим Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, та було успадковано але не оформлено сином спадкодавця ОСОБА_4 , та тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявниці ОСОБА_4 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» яке було посвідчене сертифікатом ОД-12 № 0215858, виданого Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області. Позивач та відповідач, як онуки ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4 , добровільно поділити спадкове майно сторони не можуть, адже відповідач із заявницею припинив спілкування та до нотаріуса не з`являється, в зв`язку з чим позивач просить поділити спадщину, визнавши за нею право на 1/3 частини земельної частки (пай), посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0258992 від 24.08.1996 року, а також визнати за нею право на 1/3 частини земельної частки (пай), посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0215858 від 15.08.1996 року.

В підготовче засідання позивач не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід заявниці ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12), виданого Лисогірською сільською радою Кодимського району Одеської області від 12.11.1995 року, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявниці ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13), виданого Лисогірською сільською радою Кодимського району Одеської області від 14.02.1999 року.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а з часом і його сина ОСОБА_4 увійшло право на земельну частку (пай), розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0258992 (який втрачений) та 3.37 умовних кадастрових гектарів на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом серії ОД-12 № 0215858 (який втрачений), які були видані Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя хоч один із спадкодавців складав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після їх смерті спадкування здійснювалось за законом.

З матеріалів справи встановлено, що на час подання позивачем позовної заяви до Кодимського районного суду, право власності на 1/3 частини кожного паю посвідчених сертифікатами серії ОД-12 №0258992 та серії ОД-12 № 0215858 (які втрачені), відповідач не визнавав.

Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст.1222, ч. 1 ст.1220 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права.

Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В матеріалах справи міститься рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 вересня 2021 року, де за позивачкою було визнано право на 1/3 частини земельної частки (пай), посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0258992, а також на 1/3 частини земельної частки (пай), посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0215858.

В абзаці 2 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В мотивувальній частині позиції Верховного суду, в Постанові Верховного суду по справі 824/42/20 від 26 листопада 2020 року, роз`яснено що частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В пункті 24 постанови № 2 від 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення, що уразі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Встановлено що відповідач ОСОБА_2 позов визнав та не заперечував проти його задоволення, оскільки позивач відшкодував йому в грошовому еквіваленті належну йому частку у вищезазначеному об`єкті спадкового майна.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 8 від 07.03.2023 року.

Таким чином, 50 відсотків судового збору, які складають 536 грн. 80 коп., підлягають поверненню позивачу на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом, що складає 536 грн. 80 коп.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та спадкування права на земельну ділянку (пай), - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 та успадкованого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 право на 1/3 частини земельної ділянки (паю) розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», яке було посвідчене сертифікатом ОД-12 № 0258992, виданого24 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, який втрачений.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , року право на 1/3 частини земельної ділянки (паю) розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», яке було посвідчене сертифікатом ОД-12 № 0215858, виданого 15.08.1996 року Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, який втрачений.

Повернути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП АДРЕСА_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції № 8 від 07.03.2023 року, в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова