15.07.2024 Єдиний унікальний номер 205/4707/24
Справа № 205/4707/24
Провадження № 2/205/2616/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Міністерства юстиції Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі через систему «Електронний суд» направили до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану позовну заяву, яка надійшла до суду 17.04.2024 року.

24.04.2024 року судом в порядку, передбаченому ст. 187 ЦПК України, отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації позивачів.

Ухвалою судді від 24.04.2024 року було зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщеної особи, інформацію щодо позивачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та осіб, в інтересах яких вони діють: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

09.07.2024 року до суду надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України.

Вивчивши матеріали позовної заяви суддя дійшов наступного висновку.

Підсудність у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Відповідно до частини 17 статті 28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

У позовній заяві позивачами зазначено, що внаслідок військової агресії рф проти України та окупації м. Маріуполя, рф, зокрема, здійснено незаконне захоплення нерухомого майна позивачів, а саме садового (дачного) будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0.1096 га, кадастрові номери № :04:000:0352 площею 0.0690 га та № :04:000:0387 площею 0.0406 га, що розташовані у садовому товаристві «Павлопольє» на землях Волноваського району, Донецької області та належить позивачам на праві спільної сумісної власності. У зв`язку із адміністративною реформою, яка проводилась в Україні напередодні широкомасштабного воєнного вторгнення рф на територію України у 2022 році, землі садівничого товариства «Павлопольє» були віднесені до Сартанської територіальної громади Маріупольського району Донецької області, але внести відповідні зміни до право установчих документів на вказану нерухомість позивачі не встигли із-за широкомасштабного воєнного вторгнення рф на територію України і окупацією цих районів військами рф.

Зазначена адреса місцезнаходження садового будинку та земельної ділянки розташована на території, яка підсудна Іллічівському районному суду м. Маріуполя.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Іллічівського районного суду м. Маріуполя на Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Статями 22, 23 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Таким чином суддя вважає, що дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Дніпропетровська, а підсудна Кіровському районному суду м. Дніпропетровська.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність згідно із ст. 32 ЦПК України не допускаються.

Враховуючи викладене, вказана цивільна справа підлягає передачі до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 28, 30, 31, 32 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Міністерства юстиції Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення матеріальної та моральної шкоди на розгляд за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (м. Дніпро, вул. В. Антоновича, 59).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Федотова В.М.

.