Справа № 452/1207/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 липня 2024 року м. Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Кущ Т.М., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 в особі її представника - адвоката Куцалаби Галини Василівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі її представника - адвоката Куцалаби Г.В. звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабці ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач, вважаючи себе єдиною спадкоємицею за заповітом, 28 грудня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її бабці, проте нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на те, що спадкове майно належало до колишнього колгоспного двору. За таких обставин позивач прохає суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в повному обсязі в порядку спадкування за законом.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, приходжу до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у стст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (відповідно до якої: позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви). Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Суд звертає увагу позивача на те, що така ж норма міститься і в ч.3 ст.177 ЦПК України, а саме, у разі необхідності до позовної заяви додаються, зокрема, клопотання про витребування доказів.

Позивачем у заяві зазначено, що ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом звернулась до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після смерті бабці ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабці, з посиланням на те, що спадкове майно належить до колгоспного двору, де ОСОБА_5 була головою колгоспного двору, а іншими членами колгоспного двору були: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, позовна заява та додані до неї документи не містять доказів неможливості реалізації позивачем своїх спадкових прав на майно в позасудовому порядку безпосередньо через органи нотаріату.

Так, главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачені обставини, при наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року (далі Постанова), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка згідно п.24 Постанови повинна бути у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) особа може звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову, що також узгоджується з положенням п.24 Постанови.

Позивач, звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами, має надати до суду відомості про об`єктивну неможливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказане майно та надати письмову відмову (постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії) нотаріуса у видачі такого свідоцтва із вказівкою на підстави такої відмови.

Тобто, передумовою звернення в суд із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є наявність відмови нотаріуса в оформленні спадщини.

Про це неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006.

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 702/61/20 (провадження № 61-16777св20) зазначено, що зверненню до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування має передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Також, як вбачається із п.9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» отримання постанови про відмову вчиненні нотаріальної дії має важливе значення, оскільки з часу відмови обчислюється строк для звернення до суду, і надання належної

оцінки обґрунтованості вимог позивача неможливо без з`ясування причин та мотивів відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Разом з тим, такої передбаченої законом відмови у вчиненні нотаріальної дії матеріали позовної заяви не містять. При цьому, додане до позовної заяви письмове повідомлення нотаріуса з певними роз`ясненнями щодо порядку прийняття спадщини не може бути прийнято судом як процесуальний документ, оскільки не є рішенням (постановою) нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Також, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач просить суд визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, без конкретизації таких будівель та споруд, а також без визначення їх розміру.

Крім того, в матеріалах справи міститься свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 16 липня 1990 року, згідно якого вбачається, що вказаний житловий будинок відносився до колгоспного двору та належав голові колгоспного двору ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 .. Відтак, позивачем не підтверджено відповідними доказами належність спадкового майна саме померлій ОСОБА_5 ..

Також, стороною позивача не подано до суду жодних доказів, у тому числі виписки з погосподарської книги щодо реєстрації та проживання в даному житловому будинку інших членів колгоспного двору, що позбавляє суд можливості визначити реальних співвласників спірного майна.

До того ж, позивачем не надано до суду витяг зі Спадкового реєстру про наявність/відсутність заповіту, на який вона посилається за змістом позову.

Також суд звертає увагу позивача на те, що у разі підтвердження належності спірного майна (житлового будинку) певним членам колгоспного двору, під час розгляду справи в суді може виникнути питання щодо можливості визнання права власності за позивачем на такий будинок в цілому, враховуючи те, що, вірогідно, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 могли бути як позивач, так і інші члени колгоспного двору. При цьому, слід звернути увагу на те, що сама позивач як член колгоспного двору у власності ймовірно фактично вже має право власності на певну частку спірного нерухомого майна (в залежності від кількості членів колгоспного двору).

Відтак, позивачем в порушення вищевказаних норм закону не викладено обставини, якими вона обґрунтовує свою вимогу про визнання права власності на цілий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального закону.

За таких обставин, суд пропонує позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме, визначитися зі змістом позовних вимог, уточнити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують їх та надати їх суду, або вказати підтверджені належними доказами причини неможливості надати відповідні докази, згідно змісту ухвали суду.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі її представника - адвоката Куцалаби Галини Василівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків в межах 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Кущ