Справа № 226/1217/24
Провадження № 2/226/368/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року Димитровській міській суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

за участю секретаря Кудрявцевої Н. С.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: Сакун В. А.,

відповідач: ТОВ «Краснолиманське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мирнограді Покровського району Донецької області у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітку з ТОВ «Краснолиманське», в обґрунтування якого зазначив, що з 08.10.2018 по 02.02.2021 він перебував з відповідачем у трудових відносинах та був звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Останнім днем роботи позивача був день звільнення 02.02.2021. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 110247,64 грн. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 29.03.2024 з ТОВ «Краснолиманське» на його користь дану заборгованість стягнуто, а також стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2024 по 29.03.2024 в сумі 13806,78. Вважає, що на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», має право на отримання компенсації втрати частини заробітку. Просив стягнути з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини заробітку в сумі 58015,77 грн, згідно з розрахунком, а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 100000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Позивач ставить питання щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні під час виконання судового рішення.

Згідно з п. 9 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушеннями термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 роз`яснення щодо його застосування надає Мінпраці.

На підставі листа директора Департаменту стратегії соціального розвитку Міністерства праці та соціальної політики України від 22.03.2007 року №21/10/136-07 нарахування сум індексації та компенсації на доходи, виплачені за рішенням суду, діючим законодавством не передбачено. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів визначаються, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження».

Після винесення судового наказу та звернення його до виконання, відносини між сторонами щодо виплати сум, пов`язаних з їх трудовими відносинами перейшли у сферу виконання судових рішень, які регулювалася та контролювалася в процесі здійснення виконавчих дій у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні під час виконання судового рішення, що не передбачено діючим законодавством.

Так, слід зазначити, що дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року, згідно із Законом України №2710-ІХ від 03.11.2022 року, тому розрахунок компенсації, який проведено позивачем, не відповідає чинному законодавству та недоречний. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» дію Закону на 2023 рік зупинено. Тобто у 2023 році не проводиться нарахування сум індексації, які визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078 (зі змінами), роз`яснення норм якого надає Мінсоцполітики. При цьому Відповідач наголошує, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства, підлягає розрахунку на день виплати боргу та попередньою заявою.

Як зазначалося вище, для проведення розрахунку слід брати доходи громадян України, які не мають разового характеру. При цьому відповідач наголошує, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства підлягає розрахунку на день виплати боргу, який ще не виплачений відповідачем. Таким чином, позовні вимоги Позивача щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та алгоритм розрахунку суперечить нормам чинного законодавства. Виходячи з даних зазначених у позовній заяві позивача, де розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітку проведено самим позивачем не мають доказового значення, бо позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови позовних вимог.

Додатково відповідач зазначає, що вимоги позивача необґрунтовані та безпідставні, так як позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за жоден період включно відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159, тому його вимоги спростовують позовну заяву та не підлягають задоволенню.

Своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено відповідачем, тому звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним. Звернення позивача слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати.

Відповідач зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Таким чином, законодавцем передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів шляхом подання заяви до підприємства, причому виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку.

Таким чином, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дата фактичної виплати вказаних доходів. Оскільки остаточний розрахунок ще не проведений відповідачем, то відсутні підстави для виплати заявленої позивачем не тільки компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, але й середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Посилання позивача на те, що з відповідача належить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду, законом не передбачено і є неспроможним, оскільки позивач може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, але відповідач ще не провів остаточного розрахунку за рішенням суду, а позивач вже визначає інший період з 30.03.2024 року по 08.05.2024 року. Тому, враховуючи, що позивачем раніше вже було подано позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і цей позов задоволено рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 29.03.2024 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог за інший період, який зазначив позивач і підстав для стягнення повторно середнього заробітку не має. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку та не є заробітною платою визначеною як періодичний платіж і законодавством про працю строки його виплати не визначені, тому компенсація, передбачена статтею 34 Закону України «Про оплату праці» на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не нараховується. Середній заробіток, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України «Про оплату праці», так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому не підлягає компенсації в подальшому. Тобто чинним законодавством України не передбачено виплату боржником середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період після вирішення спору судом. Позов безпідставний, а тому не підлягає задоволенню. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, на думку відповідача, позовна заява позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає в повному обсязі. Просив у позовних вимогах ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Сакун В. А. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні відмовити в повному обсязі.

Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

14.05.2024 ухвалою судді позовна заява залишена без руху з наданням строку на усунення недоліків позовної заяви, які булу усунуті 15.05.2024.

16.05.2024 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 10.45 год. 10.06.2024, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 08.10.2018 по 02.02.2021, звільнений на підставі ст. 38 КЗпП, за власним бажанням (а. с. 10-15).

Станом на на день звільнення сума заборгованість перед ОСОБА_1 за період з листопада 2019 року по лютий 2021 року складала 110247,64 грн (а. с. 19).

На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 29.03.2024 з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 110247,64 без утримання суми податків та інших обов`язкових платежів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2024 по 29.03.2024 в сумі 13806,78 грн (а. с. 20-22).

Середній заробіток ОСОБА_1 на дату звільнення 02.02.2021 складав 445,38 грн (а. с. 18)

Згідно з розрахунком компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, наданим представником позивача, за період індексації доходів з листопада 2019 по лютий 2021, сума компенсації, яка належить до виплати ОСОБА_1 складає 58015,77 грн (а. с. 52-54).

V. Оцінка суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами.

За змістом ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 115 ч. 1 КЗпП України, ст. 24 ч. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтеюі 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У відповідності до вимог ст.ст. 2-3 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчихцін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним.

Судом встановлено, що індекс інфляції взятий для розрахунку компенсації втрати частини заробітку за листопад 2019 року за період з грудня 2019 по квітень 2024 становить 1,555215 (55,5%), за грудень 2019 року за період з січня 2020 по квітень 2024 становить 1,558331 (55,8 %), за січень 2020 року за період з лютого 2020 по квітень 2024 - 1,555221 (55,5 %), за лютий 2020 року за період з березня 2020 по квітень 2024 - 1,559901 (56,0 %), за березень 2020 року за період з квітня 2020 по квітень 2024 - 1,547521 (54,8 %), за квітень 2020 року за період з травня 2020 по квітень 2024 - 1,535239 (53,5 %), за травень 2020 року за період з червня 2020 по квітень 2024 - 1,530647 (53,1 %), за червень 2020 року за період з липня 2020 по квітень 2024 - 1,527592 (53,8 %), за липень 2020 року за період з серпня 2020 по квітень 2024 - 1,536812 (53,7 %), за серпень 2020 року за період з вересня 2020 по квітень 2024 - 1,539892 (54,0 %), за вересень 2020 року за період з жовтня 2020 по квітень 2024 - 1,532231 (53,2 %), за жовтень 2020 року за період з листопада 2020 по квітень 2024 - 1,517060 (51,7 %), за листопад 2020 року за період з грудня 2020 по квітень 2024 - 1,497592 (49,8 %), за грудень 2020 року за період з січня 2021 по квітень 2024 - 1,484234 (48,4 %), за січень 2021 року за період з лютого 2021 по квітень 2024 - 1,465186 (46,5 %), за лютий 2021 року за період з березня 2021 по квітень 2024 - 1,450679 (45,1 %),.

Приріст індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати розраховується множенням індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу (заробітної плати) мінус 100.

Сума компенсації розраховується множенням невиплаченої заробітної плати на приріст індексу споживчих цін поділено на 100.

Заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року становила 8303,44 грн, за грудень 2019 року 3412,15 грн, за січень 2020 року 10973,17 грн, за лютий 2020 року 8618,99 грн, за березень 2020 року 10158,21 грн, за квітень 2020 року 9226,24 грн, за травень 2020 року 1155,27 грн, за червень 2020 року 38,66 грн, за липень 2020 року 28,61 грн, за серпень 2020 року 12097,44 грн, за вересень 2020 року 8011,82 грн, за жовтень 2020 року 13235,97 грн, за листопад 2020 року 6691,34 грн, за грудень 2020 року 4673,55 грн, за січень 2021 року 4186,15 грн, за лютий 2021 року 9436,63 грн.

Таким чином, компенсація втрати частини заробітної плати за період з листопада 2019 по лютий 2021 складає 58015,77 грн = (8303,44 грн х 55,5 % х 100 % - 8303,44 грн) + (3412,15 грн х 55,8 % х 100 % - 3412,15 грн) + (10973,17 грн х 55,5 % х 100 % - 10973,17 грн) + (8618,99 грн х 56,0 % х 100 % - 8618,99 грн) + (10158,21 грн х 54,8 % х 100 % - 10158,21 грн) + (9226,24 грн х 53,5 % х 100 % - 9226,24грн) + (1155,27 грн х 53,1 % х 100 % - 1155,27 грн) + (38,66 грн х 52,8 % х 100 % - 38,66 грн) + (28,61 грн х 53,7 % х 100 % - 28,61 грн) + (12097,44 грн х 54,0 % х 100 % - 12097,44 грн) + (8011,82 грн х 53,2 % х 100 % - 8011,82 грн) + (13235,97 грн х 51,7 % х 100 % - 13235,97 грн) + (6691,34 грн х 49,8 % х 100 % - 6691,34 грн) + (4673,55 грн х 48,4 % х 100 % - 4673,55 грн) + (4186,15 грн х 46,5 % х 100 % - 4186,15 грн) + (9436,63 грн х 45,1 % х 100 % - 9436,63 грн).

Посилання відповідача на те, що дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року, згідно із Законом України №2710-ІХ від 03.11.2022 року, суд вважає необґрунтованим, оскільки цей Закон не регулює правовідносини, пов`язані із затримкою виплати заробітної плати.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем сплати на користь позивача належних йому коштів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 58015,77 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців .

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2024 (наступного дня ухвалення судом рішення на користь позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.02.2024 по 29.03.2024) до 16.07.2024 (дня ухвалення цього рішення), а всього в сумі 100000 грн.

Оскільки період заборгованості складає 77 робочих днів, середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.03.2024 до 16.07.2024 становить 34294,26 грн (445,38 грн середньоденна заробітна плата позивача х 77 робочих днів за вказаний період).

Суд вважає, що сума середнього заробітку заявлена позивачем до стягнення 100000 грн є такою, що суперечить закону, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.03.2024 до 16.07.2024 в сумі 34294,26 грн.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 332,30 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 968,96 грн.

На підставі ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 141, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 01001, м. Київ вул. Прорізна, 12-а, про стягнення компенсації втрати частини заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітку за період з листопада 2019 року по лютий 2021 року в сумі 58015 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятнадцять),77 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2024 до 16.07.2024 в сумі 34294 грн. (тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто чотири),26 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 332 (триста тридцять дві),30 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім),96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 липня 2024 року.

Суддя І. В. Петунін