Провадження № 2-др/202/26/24
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(д о д а т к о в е)

12 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення повернення майна, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення повернення майна.

В своєму позові позивач просив стягнути з відповідача на свою користь неустойку за користування об`єктом оренди за час прострочення його повернення за період з 11.11.2022 року по 19.06.2023 року в розмірі 145333 грн. 32 коп.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

27 травня 2024 року представником відповідача через систему «Електронний суд» була подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу.

В своїй заяві представник відповідача зазначає, що у відзиві на позов ним заявлялося про судові витрати та надавався орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу.

Так, розмір гонорару у договорі про надання правової допомоги встановлений у фіксованій сумі за проведення кожної окремої процесуальної дії та не залежить від часу витраченого представником та наслідками розгляду складених документів судом.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 4 до договору вказані послуги підлягають оплаті протягом 30 робочих днів з дня ухвалення рішення суду та протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Пунктом 1.5. додаткової угоди № 2 до договору передбачено сплату Бюро гонорару за прийняття рішення на користь Клієнта у розмірі 15 000,00 грн.

Звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку щодо можливості включення додаткового гонорару за прийняття рішення на користь клієнта до витрат на правову допомогу (постанова від 12.05.2020 року по справі № 904/4507/18).

На підтвердження наданих послуг адвокатом подано акт приймання-передачі послуг, додаткова угода № 4, договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, остаточний розрахунок витрат.

Загальна сума витрат на правову допомогу складає 37 000,00 грн., яку просить стягнути з позивача на користь відповідача.

В свою чергу, позивач надав письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Позивач вважає, що представником відповідача було порушено строки подання доказів понесення судових витрат, які встановлені у частині 8 статті 141 ЦПК України.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача було зазначено орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, однак не було надано доказів понесених витрат впродовж розгляду справи аж до ухвалення рішення суду по справі.

Будь-яких заяв від сторони відповідача про намір подання вказаних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не було.

Крім того, позивач вважає, що стороною відповідача не дотримано вимоги статті 137 ЦПК України стосовно співмірності витрат зі складністю виконаної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Жодна надана послуга не була оплачена замовником (клієнтом), про що свідчить відсутність платіжних документів.

Позивач вважає необґрунтованою послугу «Ознайомлення з матеріалами справи у суді першої інстанції» вартістю 2000 гривень, оскільки відповідно до наявної інформації в підсистемі «Електронний суд», представник відповідача ознайомився в матеріалами справи (зокрема на той момент матеріали справи містили тільки позовну заяву з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження) віддалено (онлайн).

Відповідно до доданої додаткової угоди № 4 від 20.10.2023 року відповідачем була одразу замовлена послуга «Складання та подання відзиву на позов», яку неможливо виконати без ознайомленням з позовною заявою.

Звертає увагу, що відзив на позов складається з 6-ти сторінок, з яких 90% це описова частина справи та викладення скопійованого тексту договору та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року по справі № 202/6351/22.

Передбачена умовами договору вартість участі представника відповідача в судових засіданнях також є завищеною, оскільки на практиці розмір оплати за роботи адвоката з надання правничої допомоги, в тому числі в представництві, рахується в годинах (наприклад Методика обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу затверджена постановою КМУ від 17 вересня 2014 р. № 465), а не у кількостях. При цьому загальний час витрачений представником відповідача на участь в судових засіданнях, складеться не більше однієї години.

Також позивач вважає безпідставним включення до витрат на правничу допомогу витрат на складання та подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню, на що вказується у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 02 лютого 2024 року по cправі № 910/9714/22.

Щодо гонорару Бюро за винесення рішення суду на користь клієнта, то позивач просить звернути увагу, що рішення суду першої інстанції на дату складання акта прийняття-передачі наданих послуг, не набрало законної сили, тому стверджувати, що остаточне рішення суду буде на користь клієнта, передчасно.

З огляду на вищевикладене позивач просить залишити без розгляду заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Сторони надали заяви про проведення судового розгляду щодо розподілу судових витрат без їх участі.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати.

Відповідно до статті ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу на даних послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому частиною 1-5 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

При цьому витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачаться, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка надана Адвокатським бюро «ДОБРИНЬ» в особі адвоката Добриня Я.О., і полягала наступному: ознайомлення з матеріалами справи, узгодження правової позиції - 2000 грн., складання та подання відзиву на позов 8000 грн., участь у судових засіданнях 08.01.2024, 28.03.2024. 21.05.2024 7500 грн., складання та подання заяви про розподіл судових витрат 5000 грн., гонорар Бюро за винесення рішення суду на користь клієнта 15000 грн., а всього на суму 37500 грн.

Суд враховує, що у поданому в жовтні 2023 року відзиві на позов представник відповідача просив відмовити позивачу в позові та здійснити відповідний розподіл судових витрат, надавши орієнтовний розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 52500 грн.

Тобто стороною відповідача було заявлено про понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення у справі було ухвалено 21 травня 2024 року. Отже останній день строку для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу припадав на неділю - 26 травня 2024 року. Відтак заява про ухвалення додаткового рішення разом із доказами щодо розміру судових витрат на правничу допомогу була подана представником відповідача 27 травня 2024 року з дотриманням строку, визначеного частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для залишення цієї заяви без розгляду відсутні.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правової допомоги № 07/06/2023 від 07.06.2023 року, копію додаткової угоди № 4 від 20.10.2023 року до договору про надання правової допомоги № 07/06/2023 від 07.06.2023 року, копію акта прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 07/06/2023 від 21.05.2024 року, а також остаточний розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла у зв`язку з розглядом справи.

При вирішенні питання про розумність та обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що професійна правнича допомога у спорі щодо користування орендованим торговим приміщенням надається відповідачу Адвокатським бюро «ДОБРИНЬ» з червня 2023 року (справа № 202/6351/22). Отже представник відповідача до вступу у дійсну справу був обізнаний із суттю правовідносин між сторонами. Водночас поданий позивачем у серпні 2023 року позов містить інший предмет стягнення неустойки за час прострочення повернення майна, що викликає в іншої сторони необхідність ознайомлення з таким позовом та визначення своєї позиції щодо цього позову. При цьому поданий представником відповідача відзив на позов складається з шести сторінок, половина з яких зводиться до цитування норм цивільного процесуального законодавства та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19.09.2023 року у справі між тими самими сторонами. У зв`язку з цим суд вважає, що розмір витрат на складання та подання відзиву на позов слід зменшити до 2000 грн., оскільки витрати в розмірі 8000 грн. є неспівмірними зі складністю і обсягом наданих адвокатом послуг.

Матеріалами справи доведено, що представник відповідача приймав безпосередню участь у судових засіданнях, які відбулися 08.01.2024, 28.03.2024. 21.05.2024 року.

Виходячи з наведеного, а також того, що за результатами розгляду справи в задоволенні позову було відмовлено, суд вважає, що з урахуванням рівня складності та обсягу наданих адвокатом послуг, часу, необхідного для їх надання, з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу, які полягають в ознайомленні з матеріалами справи в електронному вигляді та узгодженні правової позиції в сумі 2000 грн., складанні та поданні відзиву на позов у сумі 2000 грн., участі у трьох судових засіданнях - 7500 грн., а всього 11 500 грн.

На переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу такому розмірі є доведеним, обґрунтованими, відповідають рівню складності справи, є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг.

Щодо витрат відповідача на складання та подання заяви про розподіл судових витрат у сумі 5000 грн., то вказані витрати відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача не підлягають, оскільки вони пов`язані із реалізацією стороною її процесуальних прав, які вона здійснює на власний розсуд, зокрема поданням доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а тому ці витрат не можуть бути покладені на іншу сторону.

Також суд вважає такими, що не підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача витрати у вигляді гонорару Бюро за винесення рішення суду на користь клієнта в розмірі 15000 грн.

Так, суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96 (§ 55) вирішував питання обов`язковості для суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом, стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху».

ЄСПЛ відзначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Суд ураховує, що гонорар адвоката за прийняття рішення на користь клієнта, є платою сторони за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться у залежність від фактично наданих послуг, та здійснюється за волею самої сторони.

В даному випадку необхідність гонорару Бюро в сумі 15000 грн. та фактичне понесення цих витрат відповідачем не була необґрунтована, вказані витрати стороною відповідача не доведені.

Тому суд вважає, що покладення цих витрат на позивача, якому в позові відмовлено, буде несправедливим і порушуватиме принципи реальності, співмірності, розумності та обґрунтованості, які закріплені у статті 137 ЦПК України.

Така позиція суду не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, на яку посилається представник відповідача, згідно з п. 5.44 якої «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

Враховуючи вищевикладене, заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити частково, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11500 грн.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн.

У відшкодуванні відповідачу інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі скасування основного рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Суддя Наталія Марченко