Справа № 144/526/24
Провадження № 2/144/182/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2024 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бондарук О.П.,

з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що проживає одиноко у м. Гайворон Голованівського району Кіровоградської області, постійно хворіє та перебуває на обліку лікаря травматолога, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги та догляду. Йому постійно потрібно купувати ліки, продукти харчування, засоби гігієни та інше, однак пенсії у розмірі 2 800 грн на прожиття невистачає, інших джерел доходів він не має. Син, у якого він на даний час проживає, являється інвалідом та не може здійснювати за ним догляд і допомагати фінансово. Натомість відповідач - ОСОБА_1 на даний час володіє земельним паєм, отримує щороку прибуток за його оренду, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання батька, проте відмовляється це робити у добровільному порядку.

Ухвалою судді від 01.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що його батько має у власності кілька земельних паїв, які здає в оренду та отримує значну суму доходу. Разом із тим, останній має пенсію за віком, відтак потреби в аліментах ОСОБА_2 не має. Проживає він не одиноко, а з сім`єю старшого брата, забезпечений і доглядом, і фінансово. Натомість він ніде не працює, дійсно дохід отримує лише у вигляді орендної плати за земельний пай, а станом на сьогодні йому вручено бойову повістку, він мобілізований до лав Збройних Сил України та з дня на день буде відправлений до бойової частини для участі в обороні країни від збройної агресії рф.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, з урахуванням позиції позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.03.2024, виданого повторно (а.с. 9).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 отримує пенсію за віком (а.с. 5).

Згідно довідки №313 від 11 березня 2024 року, виданої виконавчим комітетом Теплицької селищної ради, ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Із рішення ЛКК №128 КНП Теплицької селищної ради «Теплицький центр первинної медичної допомоги» вбачається, що ОСОБА_2 потребує оперативного та амбулаторного лікування (а.с. 6).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст. 205 СК України).

Непрацездатним вважається той із батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю.

Тлумачення положень статті 202 СК України свідчить про те, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

У постанові від 07.11.2018 у справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18) Верховним Судом зроблено висновок про те, що у разі, коли факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, таке виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України та обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька.

Отже, сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто однією з головних обставин, яку має довести позивач у суді, є об`єктивна потреба в матеріальній допомозі.

Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів (заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи), які є меншими за прожитковий мінімум, встановлений законом. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність установлено з 1 січня 2024 року у розмірі 2 361 грн.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначено, що він отримує пенсію у розмірі 2800 грн, що відповідно є більшим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Довідки про доходи позивачем не надано, будь-яких доказів про його постійну потребу у сторонній допомозі, про його вкрай нужденне становище, як він зазначає у позовній заяві, суду не надано. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про потребу ОСОБА_2 у аліментах.

Посилання позивача на те, що у зв`язку з хворобою, він перебуває на обліку у лікаря травматолога та несе затрати на придбання ліків, є безпідставними, оскільки суду не надано довідки, яка містила б інформацію щодо перебування ОСОБА_2 на диспансерному обліку з приводу будь-якого захворювання, та про потребу останнього у постійному лікуванні. Отже, позивачем не надано належних та достатніх доказів призначення йому лікарями певного переліку ліків для лікування наявних у нього захворювань.

Разом із тим суд зазначає, що при вирішенні даної категорії спору, врахуванню підлягають не майновий стан повнолітніх дочки, сина, а безпосередньо наявність визначених законодавством підстав, за яких повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків. При цьому, як зазначалось вище, доведення таких підстав покладається саме на позивача.

Також суд не бере до уваги твердження відповідача щодо наявності у ОСОБА_2 земельних ділянок, які він здає в оренду, оскільки на підтвердження цієї обставини відповідачем доказів не надано, відсутні будь-які відомості про перебування у власності позивача указаного майна.

Пенсійний вік позивача та наявність у нього ряду захворювань самі собою не можуть свідчити про його потребу в матеріальній допомозі. Оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували обґрунтованість існування в нього об`єктивної потреби в матеріальній допомозі, підстав для застосування положень ст. 202 СК України суд не вбачає.

Досліджені судом докази та встановлені обставини дають можливість зробити висновок про те, що відповідач є сином непрацездатного батька ОСОБА_2 , розмір отримуваної яким пенсії відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже посилання позивача на те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування, не забезпечує всіх його потреб, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

За наведених обставин суд вважає позов таким, що не ґрунтується на вимогах закону, через що відмовляє в його задоволенні.

Водночас суд звертає увагу позивача, що в разі понесення витрат на лікування він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на їх покриття, відповідно до ст. ст. 203, 206 СК України.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 354, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2024.

Суддя