Справа № 646/8063/23
№ провадження 2/646/95/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді Демченко І.М., за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна про тлумачення заповіту, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, поділ спільного сумісного майна

за участю представника позивача - адвоката Гірка П.А., представника відповідача - адвоката Міщенко Н.В.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду міста Харкова з позовною заявою, у якій просить суд:

- розтлумачити, що в заповіті, вчиненому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченому приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Герасименко Т. Л. за реєстровим № 259, виявленням його волі є розпорядження, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ту частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка буде належати йому на момент смерті, а не на момент складення заповіту (в тому числі цілий житловий будинок, 1/1 частину);

- визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом;

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2007 року по 12.07.2022;

- визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- у порядку поділу спільної сумісної власності, визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 16.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.01.2024 підготовче провадження закрито та у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Рудаєвої Вікторії Олександрівни витребувано копію спадкової справи 09/2023, відкритої щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у приватного нотаріуса Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Герасименко Тетяни Леонідівни - копію заповіту, посвідченого 26.05.2011 від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.02.2024 на виконання ухвали суду від 15.01.2024 до суду надійшов заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Герасименко Т.Л. за реєстровим номером 259.

08.02.2024 на виконання ухвали від 15.01.2024 до суду надійшла завірена копія спадкової справи № 09/2023 померлого 12.07.2022 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 08.02.2024 від приватного нотаріуса Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Герасименко Тетяни Леонідівни витребувано копію заповіту, посвідченого 26.05.2011 від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за реєстровим номером 258.

29.04.2024 представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву, у якій зменшено позовні вимоги та просить суд:

- розтлумачити, що в заповіті, вчиненому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченому приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Герасименко Т. Л. за реєстровим № 259, виявленням його волі є розпорядження, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ту частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка буде належати йому на момент смерті, а не на момент складення заповіту (в тому числі цілий житловий будинок, 1/1 частину);

- визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом;

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2007 року по 12.07.2022.

Зменшені позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2007 року по 12.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільні придбання та витрати, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. За період спільного життя ними на підставі двох правочинів від 10.11.2008 та від 26.08.2014 було вцілому придбано житловий будинок АДРЕСА_3 , право власності на який було зареєстровано на ОСОБА_3 , як «голову сім`ї».

26.05.2011 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належну йому частину житлового будинку заповів їй.

З 2014 року здоров`я ОСОБА_3 стало погіршуватися і він потребував її постійного догляду, у зв`язку з чим набув третю групу інвалідності по зору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, позивач за власний рахунок здійснила його поховання.

Звернувшись до нотаріуса у встановлений судом строк у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки існують інші заповіти, зміст яких нотаріусу не відомий.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі через його безпідставність та відсутність належних та допустимих доказів щодо спільного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем однією сім`єю.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, вивчивши письмові докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, що виникли у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт Ківшарівка Куп`янського району Харківської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 20.01.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 21.01.2023 підтверджено, що ОСОБА_3 на день смерті у зареєстрованому шлюбі не перебував.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвою Вікторією Олександрівною заведено спадкову справу № 09/2023, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 70170083.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 за заявами до нотаріуса прийняли син спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із: житлового будинку АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Куп`янської міської ради Харківської області № 808-VІІ від 20.04.2018 затверджено словник вулиць міста Куп`янська Харківської області та визначено актуальну назву вулиці 60 років СССР як вулиця Довгалівська, площа Жовтнева як площа Стадіонна.

Право власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 підтверджено:

-1/2 частина житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2008;

-1/2 частині житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2014.

26.05.2011 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, яким належну йому на праві власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Заповіт посвідчено 26.05.2011 приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Герасименко Т.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 259.

Станом на день відкриття спадщини за даними Спадкового реєстру цей заповіт є чинним.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про розтлумачення цього заповіту та визначення, що ОСОБА_3 мав на увазі частку, яка буде належати йому на момент смерті, а не на момент складення заповіту, тобто на цілий житловий будинок, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Судовим розглядом справи на підставі письмових доказів встановлено, що станом на день посвідчення заповіту 26.05.2011 ОСОБА_3 належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_3 , а право власності на іншу частину житлового будинку у нього виникло майже через шість років.

Ця обставина позивачем не спростована, отже позовні вимоги в частині тлумачення заповіту, яким ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 житловий будинок вцілому задоволенню не підлягають.

Постановою приватного нотаріуса Рудаєвої В.О. від 20.05.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з невідповідністю місця відкриття спадщини та місця видачі свідоцтва про право на спадщину, а також у зв`язку з відсутністю інформації та змісту заповіту, посвідченого 14.08.2008 приватним нотаріусом Букрєєвим В.М. за реєстровим номером 1017 та заповіту, посвідченого 26.05.2011 приватним нотаріусом Герасименко Т.Л. за реєстровим номером 258.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання права власності вцілому на цей житловий будинок в порядку спадкування за заповітом є похідними від тлумачення заповіту, та приймаючи до уваги зміст відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з якої не вбачається незрозумілість чи необхідність його додаткового тлумачення, суд дійшов висновку, що вони також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2007 року по 12.07.2022, суд зазначає таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Статтею 21 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Суд не приймає до уваги акт, складений головою вуличного квартального комітету про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки він не містить дати його складення (а.с.36).

Акт від 22.03.2022 є недопустимим доказом, оскільки його складено у період тимчасової окупації м.Куп`янська та за інформацією Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області з 24.02.2022 по 09.09.2022 робота органів місцевого самоврядування, її структурних підрозділів була унеможливлена.

Крім того, акт від 22.03.2023 не відповідає за формою та змістом акту, який затверджено Тимчасовим положенням про порядок видачі деяких видів документів/актів, характеристик виконавчим комітетом Куп`янської міської ради.

Крім того, як вбачається із договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 26.08.2014, який знаходиться в матеріалах справи на а.с. 30-31, спадкодавець ОСОБА_3 у п. 3.7 цього договору доводив до відома той факт, що на день укладення цього договору у зареєстрованому шлюбі не перебуває і ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживає, грошові кошти, які витрачаються ним на придбання частини будинку не є спільною сумісною власністю та є його особистою власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, відсутні.

Приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодних доказів проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, наявності у них спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, за відсутності даних щодо можливого перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 з іншими особами, та зважаючи на волю спадкодавця, який висловив своє письмове застереження щодо відсутності осіб, з якими він проживає однією сім`єю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд критично відноситься до наданого лікарського свідоцтва про смерть, чеку на поховання, як доказів факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки вони свідчать лише про факт участі у похованні особи та не підтверджують спільного проживання та наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 274, 277, 279 ЦПК України, ст.ст. 3,21,36 Сімейного кодексу України, ст.ст. 213, 1216, 1218, 1219, 1223, 1236, 1256 Цивільного кодексу України

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна про тлумачення заповіту, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, поділ спільного сумісного майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.07.2024.

Головуючий : І.М.Демченко