Справа № 737/670/24
Проваждення № 2-з/737/2/24
УХВАЛА

19 липня 2024 року с-ще Куликівка

Куликівский районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., секретаря судового засідання Решітько А.Д., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

До Куликівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 11700 доларів США.

19 липня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Кінебаса О.М. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме, земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:001:0834 площею 1,7934 га; :02:001:0376 площею 1,8951 га; :03:001:0176 площею 1,2781 га, з метою забезпечення виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Зі змісту частини першої статті 150 ЦПК України слідує, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вказано у частині третій статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З аналізу наведених норм слідує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог у справі.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

З матеріалів позову слідує, що відповідач 15.05.2024 року отримав від позивача грошові кошти в розмірі 11000 доларів США, які повинен був повернути у строк до 20.05.2024 року в розмірі 11700 доларів США, які є предметом спору у даній справі.

Заявником до заяви про забезпечення позову додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2024 року з якої слідує, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами:

:02:001:0834 площею 1,7934 га; :02:001:0376 площею 1,8951 га; :03:001:0176 площею 1,2781 га.

Всі вказані земельні ділянки мають цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та перебувають в оренді юридичної особи сільгоспвиробника ТОВ "Агрофірма Кладьківка", право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.

З огляду на зазначене, суд вважає, що накладення арешту на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства не буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

При цьому, суд бере до уваги Постанову Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року, відповідно до якої при вжитті заходів забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (п. 4).

Крім того, заявником не надано доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову, які він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні вимог щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, оскільки негативні наслідки від накладення арешту на земельні ділянки можуть перевищити насідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Рубаненко