Справа № 303/3644/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Вагерич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньокоропецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Баранова Жанна Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Верхньокоропецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Баранова Ж.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина та залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті бабусі були її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати позивачки), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, звернувшись у 2023 році до Верхньокоропецької сільської ради з метою отримання інформації щодо оформлення спадкових прав на будинок, стало відомо, що померла бабуся залишила заповіт на ім`я позивачки, відповідно до якого заповіла все своє майно їй. Однак, оскільки на день смерті бабусі позивачка проживала за адресою відмінною від місця проживання спадкодавця, а також не подала в обумовлений законом строк заяву про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано звернутись до суду. При цьому позивач зазначає, що пропустила строк, встановлений законом для прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про складений померлою бабусею заповіт, а також на день смерті бабусі вона не входила в коло спадкоємців першої черги за законом. У зв`язку з цим, просить визначити додатковий строк тривалістю один місяць для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.04.2024 року ухвалою суду вищезазначений позов залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України.

06.05.2024 року позивачем на виконання ухвали про залишення позову без руху було усунуто недоліки позову.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 23.05.2024 року та відкладено на 12.06.2024 року.

Ухвалою суду від 12.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.07.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача Верхньокоропецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Мукачівського районного нотаріального округу Баранова Ж.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.04.1993 року. За твердженням позивача померла ОСОБА_2 є її бабусею.

Предметом цього спору є питання встановлення наявності підстав для визначення додаткового строку для подання заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на будинок АДРЕСА_2 . Вказаний будинок на праві власності належить ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом № НОМЕР_2 на право особистої власності на жилий будинок від 20.11.1990 року, видане виконавчим комітетом Мукачівської ради народних депутатів та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 83 - 20.11.1990 року. При цьому встановлено, що відповідно до довідки виконавчого комітету Верхньокоропецької сільської ради № 156 від 25.05.2023 року на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку за адресою АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) згідно з погосподарського обліку ніхто крім померлої зареєстрований не був.

Крім того судом встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, складений 12.08.1991 року та посвідчений секретарем виконавчого комітету Верхньокоропецької сілької ради, зареєстрований в реєстрі за № 20. Відповідно до цього заповіту ОСОБА_2 все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та все те, що буде належати їй на час смерті заповіла ОСОБА_1 .

Як спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 року звернулася до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Баранової Ж.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Однак постановою № 22/02-31 від 29.02.2024 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_1 було пропущено строк, встановлений законом, для прийняття спадщини.

Відповідно до витягу із спадкового реєстру № 76030917 від 29.02.2024 року інформація щодо заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_2 у спадковому реєстрі відсутня.

Згідно з ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК України 1963 визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Також як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК України 1963 року.

Як вже було зазначено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому саме цей момент слід вважати часом відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку, що відносини у цій справі частково регулюються зокрема нормами чинного на момент відкриття спадщини законодавства, в тому числі ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Аналогічні норми також містить і ЦК України. При цьому для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з ст. 549 ЦК України 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Із врахуванням наведеного вище, оскільки ОСОБА_2 на момент смерті проживала одна, спадкова справа після її смерті заведена не була, суд приходить до висновку, що спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців.

Як визначено ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином до спірних правовідносин також підлягають застосуванню норми ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Обґрунтовуючи наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач вказує на те, їй не було відомо про наявність заповіту, а також те, що вона не належить до кола спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 . Саме такі обставини в їхній сукупності з позиції позивача і є на думку позивача поважними причинами пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Як висновує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 року (справа № 686/5757/23), що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. Таким чином у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Крім того, у згаданій вище постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

У зв`язку з цим судом встановлено, що у цій справі спір існує з територіального громадою, а не між двома спадкоємцями, що вказує на відсутність порушення принципу правової визначеності стосовно інших осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

На підставі зазначеного, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, враховуючи фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, а також відсутність втручання у право власності інших осіб, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки в протилежному випадку позивач буде позбавлений спадщини. Тому суд вважає за необхідне визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори тривалістю один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: Верхньокоропецька сільська рада (вул. Шенборна, 16, с. Верхній Коропець, Мукачівський район, Закарпатська область).

Третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Баранова Жанна Володимирівна (вул. Садова, 25А, м. Мукачево, Закарпатська область).

Суддя А.М.Заболотний