Справа № 2-о/714/174/24
У Х В А Л А

"22" липня 2024 р. м.Герца

Суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області Костишин Н.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою у якій вказав, що із ОСОБА_2 , заінтересованою особою по справі, перебував у шлюбі з 01 липня 2005 р. до 11 червня 2024 р., за час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в них народився син ОСОБА_3 08 травня 2024 р. між ними як батьками, укладений нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, яким врегульовані усі питання, які стосуються виховання та утримання їх сина. Зокрема, сторони дійшли згоди, що син буде проживати з батьком та перебуватиме на його утриманні та він самостійно виховуватиме його.

З огляду на зазначене, ураховуючи що матір проживає окремо від дитини, за для захисту прав та інтересів дитини, а також з метою захисту власних інтересів як батька, зокрема, для полегшення підтвердження статусу «одинокого батька» та подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, зміни місця проживання дитини, тощо, ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, самостійного виховання та утримання ним як батьком, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадженні у справі, слід зазначити про наступне.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 р. у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) дійшла висновку, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

За нормою статті 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, її предметом є встановлення в порядку окремого провадження факту, що має юридичне значення, а саме факту того, що заявник самостійного виховує та утримує сина.

Метою встановлення даного факту заявник визначив: захист прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням сина.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 (справа № 200/14136/17, провадження № 61-15965св19) йдеться про те, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З урахуванням положень чинного законодавства, виходячи зі змісту заяви ОСОБА_1 , то суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Батьківський обов`язок презюмується законодавством і лише під час вирішення сімейних правовідносин він може бути спростований. Тому відсутні підстави для повторення цієї правової аксіоми, шляхом встановлення факту судом, адже він нічого не з`ясовуватиме та не доповнюватиме, а по відношенню до матері дитини буде встановлювати обставину ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Ураховуючи вищенаведене, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 у свій заяві фактично просить встановити обставину ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, та подана заявником заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, так як законодавством визначено порядок вирішення цього питання у позовному провадженні.

Суд також вертає увагу на те, що відповідно до укладеного між батьками договору про участь у вихованні дитини та визначення її місця проживання від 08 травня 2024 р., сторони обумовили обов`язок батьків здійснювати виховання дитини, піклуючись, при цьому, про її життя і здоров`я. Батьки несуть відповідальність за життя і здоров`я дитини та його інтелектуальний, особистий і фізичний розвиток, а також за належне виконання умов цього договору (п.п. 6-11 договору).

Докази невиконання вказаного договору відсутні.

При наведених вище обставинах, обставини проживання дитини разом з батьком, її виховання та утримання останнім, не можуть кваліфікуватись як юридичні факти в розумінні ст.315 ЦПК України, оскільки пов`язані з виконанням батьками своїх обов`язків, визначених положеннями Сімейного Кодексу України.

На підставі наведеного, з урахуванням положень ч.4 ст.315 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини слід відмовити та роз`яснити заявнику його право вирішити питання ухилення від виконання батьківських обов`язків шляхом звернення до суду із позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.10, 17, 44, 260, 315, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя