ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3259/23 Номер провадження 22-ц/814/2369/24Головуючий у 1-й інстанції Подмаркова Ю. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 05 березня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення 11 березня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №26902-11/2022 в розмірі 40 510,00 грн, з яких: 11 000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 510,00 - сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 24.11.2022 між ТОВ "ФК "Інвеструм" і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №26902-11/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і були надіслані на номер мобільного телефону відповідача.

29.06.2023 між ТОВ "ФК "Інвеструм" і ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №29062023, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передала ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі, набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 26902-11/2022 в сумі 40 510,00 грн,

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунок попереднього кредитора. З моменту отримання вимоги до відповідачки, а саме з 29.06.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 05 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № 26902-11/2022 в розмірі 40 510 (сорок тисяч п`ятсот десять) грн 00 коп., у тому числі: 11 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 510,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір у сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Цокало Т.М., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню із відповідачки з 40 510 грн до 14 000 грн, яка складається із: 11 000 грн заборгованість за кредитом, 3 000 грн заборгованість по відсоткам.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не дослідив належним чином умови кредитного договору, тому залишив поза увагою, що проценти, нараховані після 18 грудня 2022 року, за своєю правовою природою є санкцією за порушення умов договору про повернення кредиту у 25-денний строк. Такий висновок слідує із аналізу змісту розділів 2 і 4 кредитного договору, адже нарахування процентів відповідно до умов розділу 4 є відповідальністю позичальника за прострочення платежів.

У відзиві ОСОБА_2 , представник за довіреністю ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага, що 19 грудня 2022 року відповідачкою було подано заявку на відстрочення виконання зобов`язання та укладено додаткову угоду із ТОВ «ФК «Інвеструм» про надання фінансового кредиту, що відображено первісним кредитором у розрахунку заборгованості здійснення оплати у розмірі 3 300 грн є визнанням боргу відповідачкою.

Стверджується, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому дата 18 грудня 2022 року є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 26902-11/2022, який було підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і надісланим на номер мобільного телефону позичальниці (відповідачки), про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а.с.5-6).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 п.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредит надається строком на 25 днів - до 18.12.2022.

У п.п.1.3 п.1 кредитного договору сторонами встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 365,0% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,00% (процентів) на добу.

Згідно п.п.1.5 п.1 кредитного договору для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою встановленою в п.1.3 цього договору (1,00% на добу), яка залежить від оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) клієнта та відповідно скорингового балу клієнта, який надається системою автоматично.

Відповідно до п.п.1.8 п.1 кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті товариства: https://www.zecredit.com.ua.

Сторонами договору погоджено умови, згідно з якими повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (п.п.2.1 п.2 кредитного договору).

Згідно з п.п.2.4 п.2 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п.4.3 п.4 кредитного договору, у разі якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в п.2.3. цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

У матеріалах справи міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, яка підписана електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора, а також інформаційна довідка, яка долучена позивачем до письмових пояснень, (а. с. 107) про проведення успішної транзакції на суму 12 000,00 грн 24.11.2022 зі зазначенням номеру картки, який співпадає з номером рахунку позичальниці у договорі (розділ 7, а.с.6 з.б.).

Факт видачі кредиту не заперечувався відповідачкою та підтверджується інформаційною довідкою про успішну транзакцію на суму 12 000,00 грн, дата проведення транзакції 24.11.2022 (а.с.107).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 26902-11/2022 від 24.11.2022 складає загальну суму 40 510 гривень, з яких: 11 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 510,00 грн - сума заборгованості за відсотками) (а.с.14, 100-102).

29.06.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29062023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 9-11).

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 29.06.2023 за договором факторингу від 29.06.2023 № 29062023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників загальною кількістю 5020 (а.с.12).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29062023 від 29.06.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в загальній сумі 40 510,00 гривень, з яких: 11 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 510,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази свідчать про те, що відповідачка належним чином умови договору не виконувала, кредитні кошти не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 26902-11/2022 від 24.11.2022 відповідає умовам договору та не суперечить п.1.2, п. 4.3 Договору, відповідно до яких TOB "Фінансова компанія "Інвеструм" надало кредит відповідачу строком на 25 днів, тобто до 18.12.2022, а у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (сто вісімдесят) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Отже, проценти за кредитним договором №26902-11/2022 від 24.11.2022 підлягають нарахуванню не більше як за 180 (сто вісімдесят) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору, та їх сума становить 29 510,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує межі оскарження: рішення суду оскаржується у частині правомірності стягнення процентів, нарахованих відповідно п.4.3 кредитного договору, і керується такими міркуваннями.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Рішення суду наведеним вимогам закону у оскаржуваній частині не відповідає.

У відзиві на апеляційну скаргу і у додаткових поясненнях (а.с.93 зворот) позивач посилається на укладення відповідачкою 19 грудня 2022 року із попереднім кредитором додаткової угоди у зв`язку із простроченням повернення кредита, проте всупереч приписам ст.81 ЦПК України суду не надано доказів у підтвердження зазначеної обставини, тому при оцінці умов договору апеляційний суд зазначену обставину до уваги не приймає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«109. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

110. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

111. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

112. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

116. Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

117.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

118.Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

119.Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

120.Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

121.Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.

125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).

126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).

127.Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.

128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»

Отже, з огляду на наведені висновки суд має дослідити зміст кредитного договору, здійснити його тлумачення і встановити правову природу процентів, що нараховані позивачем.

Пунктом 1.2. (розділ 1 «Предмет, строк дії договору та порядок його укладення») встановлено, що кредит надається строком на 25 днів, тобто до 18 грудня 2022 року. Дата надання кредиту 24 листопада 2022 року.

У розділі 2 «Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором» погоджені такі умови:

повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.2.1.). Копія графіка платежів до справи не долучена;

якщо позичальниця не сплатила кредит у строк, передбачений п.1.2. цього договору (тобто до 18 грудня 2022 року), нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитом (п.2.3.);

обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого фактичного дня до дня повного погашення заборгованості за кредитом (п.2.4.).

У розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» сторони погодили, що у разі якщо позичальниця не повернула кредит у строк, зазначений у п.1.2. (тобто до 18 грудня 2022 року), проценти, передбачені п.2.3. продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитом, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення.

Надаючи тлумачення зазначеним положенням кредитного договору, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Укладаючи договір, сторони погодили, що кредит видається строком на 25 днів: з 24 листопада 2022 року до 18 грудня 2022 року, і це є строк правомірного користування кредитними коштами, упродовж якого позичальниця сплачує кредитору проценти у загальній сумі 3 000 грн згідно паспорта споживчого кредита (а.с.7).

Якщо кошти не повернуті до 18 грудня 2022 року, то з 19 грудня 2022 року настає прострочення боржника, у зв`язку з чим останній сплачує проценти за неправомірне користування коштами максимально упродовж 180 днів. Ця умова розміщена у розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» (пункт 4.3.)

Тобто за своєю правовою природою проценти, нараховані за цей період (після 18 грудня 2022 року) є мірою відповідальності за період після закінчення строку кредитування. На користь такого висновку свідчить також зміст пункту 2.6. договору, яким передбачено право кредитора здійснювати списання коштів з рахунків позичальниці, починаючи з першого дня прострочення.

Умови договору про нарахування процентів після 18 грудня 2022 року протягом 180 днів за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.

Тобто, сторони погодили, що поза межами строку кредитування позичальниця сплачує проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи наведене із відповідачки на користь позивача підлягає до стянення заборгованість у сумі 3 000 грн проценти за користування кредитом з 24 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року згідно умов договору (правомірне користування коштами).

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» сплатило 2 684 грн судового збору (а.с.1)

Позовні вимоги задоволено частково на 41,96%.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення із ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1 126,21грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 2 634,61 грн (а.с.147)

Апеляційна скарга задоволена на 58,04%.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» 1 529,13 грн судового збору.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 529,13 грн, а зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 126,21 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 1 529,13 - 1 126,21= 402,92 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» частину судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на не співмірність за завищеність суми витрат, яку прохає стягнути відповідачка з огляду на малозначність справи та її складність. Прохають відмовити в її задоволенні.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

На підтвердження витрат на правничу допомогу матеріали справи містять:

копію договору про надання правової допомоги №»853 від 25.01.2024 (а.с.149-150);

копію Ордеру про надання правничої правової допомоги Серії ВІ № 1209735 (а.с.148);

копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 2 до договору № 853 про надання правничої допомоги від 25.01.2024 ( а.с.153)

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до роз`яснення в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд в Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів колегія суддів враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн не є розумним та співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Так, спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, вже неодноразово була висловлена думка Верховного Суду в аналогічних справах, тобто фактично сформована судова практика за спорами такої категорії, а тому:

«Надання усної консультації з приводу можливості отримання рішення Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/3259/23 від 05.03.2024 р. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та можливість його скасування. Роз`яснення порядок процедури отримання копії рішення та ознайомлення з матеріалами справи. Надання повторної усної консультації з аналізом матеріалів справи №553/3259/23 та можливість його скасування вже с урахуванням отриманих матеріалів справи 14.03.2024 р. Роз`яснено клієнту про перспективи його справи та шанси на її виграш. Ознайомлення з матеріалами справи №553/3259/23. Складання та написання апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.Полтави по справі №553/3259/23 від 05.03.2024 р.» є фактично однією дією, тобто підготовка та виготовлення апеляційної скарги і для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності та не потребує розробок стратегій, тому визначена сума гонорару у розмірі 6 000 грн завищеною і підлягає зменшенню до 2000 грн.

Таким чином, враховуючи відсоток задоволеної апеляційної скарги з ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1 160,80 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Цокало Тетяни Михайлівни, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 05 березня 2024 року змінити, а саме зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» з 40 510 грн до 14 000 грн, яка складається із: 11 000 грн заборгованість за кредитом, 3 000 грн заборгованість по відсоткам.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014; вул.. Симона Петлюри,30, м.Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 402,92 грн.

Звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 126,21 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» (; вул.. Симона Петлюри,30, м.Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 160,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням вимог ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов