Провадження № 22-ц/801/1492/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В. В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в м. Вінниці,

у цивільній справі № 127/39521/23 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 09.07.2021.

Позов мотивований тим, що вказаний кредитний договір укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР»), правонаступником якого є позивач, та відповідачем, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 64 350,00 грн строком на 36 місяців, тобто до 09.07.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , станом на 11.12.2023 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 100 889,11 грн., з яких 57 194,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9,27 грн. річні проценти, 43 685,45 грн. щомісячні проценти.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № від 09.07.2021 у вказаному розмірі та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Кредитним договором № від 09 липня 2021 року в розмірі 46 312 грн (сорок шість тисяч триста дванадцять гривень) (тіло кредиту).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» 1 231,96 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що суд не у повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, при цьому проценти, у тому числі, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9,27 грн (річні) та 43 685,45 грн (щомісячні), не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки такі проценти зазначені в Паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5511198, ознайомлення з яким, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач АТ «Таскомбанк», в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає таке рішення необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням судом обставин справи та таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права, з огляду на що, підлягає частковому скасуванню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2024 в частині відмови стягнення річних процентів у розмірі 9,27 грн та щомісячних процентів у розмірі 43 685, 45 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення річних процентів у розмірі 9,27 грн та щомісячних процентів в розмірі 43 685,45 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

18 липня 2024 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи, підставою якого стало перебування у відпустці судді Матківської М. В., в зв`язку з чим замінено суддю Матківську М. В. на суддю ОСОБА_3 , інший склад колегії суддів залишився без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу наявних письмових доказів у справі, не здійснив достатню перевірку належності наданих доказів, та безпідставно відмовив АТ «Таскомбанк» в зазначеній частині позовних вимог.

Вказує, що відповідно до поданих позивачем документів вбачається, що п. 2 Кредитного договору № від 09.07.2021 встановлено, що цей договір, Паспорт кредиту № 5511198 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК`ЦФР», складають єдиний кредитний договір, зі строком надання кредиту 36 місяців. Вказаний кредитний договір підписаний позивачем.

При цьому у Паспорті кредиту № 5511198, який є невід`ємною частиною кредитного договору, зазначено, що місячні проценти 6,00% від суми кредиту (згідно з графіком платежів); загальний річний процент 0,01% від суми боргу за договором (згідно з графіком платежів).

Крім того, вказаний паспорт кредиту також містить строк на який надається кредит 36 місяців та порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) помісячно, починаючи з 09.08.2021 по 09.07.2024. Вказаний Паспорт кредиту № 5511198 підписаний відповідачем ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, позивач вважає, що посилання суду, що паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, є хибним та таким, що не відповідає обставинам справи.

Звертає увагу, що кредитний договір має чітке посилання на Паспорт кредиту № НОМЕР_1 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16.06.2021, на обов`язковість їх застосування. Зі змістом та умовами кредитного договору та паспорту кредиту ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вказаних документах, відтак, позивач стверджує, що сторонами були погоджені умови договору, зокрема, і в частині сплати річних та місячних відсотків.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору № від 09.07.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредитні кошти у розмірі 64 350,00 грн (50 000 грн. сума кредиту, решта платежі відповідно до укладених з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» договорів страхування) строком на 36 місяців, тобто до 09.07.2024.

Так, між ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_1 укладено договори страхування (Договір страхування життя за програмою «ТАС СІМ`Я» № -ТС від 09.07.2021, Договір страхування життя позичальника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» № -С від 09.07.2021, Договір страхування життя за програмою «ТАС Підтримка» № -ЛО від 09.07.2021.

Позичальник надав відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 50 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № І256912096 від 09.07.2021 та заявою на видачу готівки № від 12.07.2021.

Що стосується платежів відповідно до укладених з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» договорів страхування, то як з Кредитного договору № від 09.07.2021, так і з Витягів з реєстру оплачених страховок ПАТ «СГ «ТАС» вбачається сплата відповідних платежів на суму 12 350 грн (600 грн + 9000 грн + 650 грн + 200 грн + 1 900 грн).

Таким чином, судом встановлено, що загальна сума отриманих відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів складає 62 350,00 грн (50 000 грн сума кредиту, 12 350 грн платежі відповідно до укладених з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» договорів страхування), а не 64 350,00 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , станом на 11.12.2023 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 100 889,11 грн, з яких 57 194,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 9,27 грн річні проценти, 43 685,45 грн щомісячні проценти.

Як встановлено з довідки ТОВ «ФК «ЦФР» від 18.03.2023 № 8606248-SG, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено на виконання своїх кредитних зобов`язань 16 038 грн (4 008 грн + 4010 грн + 4010 грн + 4010 грн) (а.с.105-106).

Отже суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 46 312 грн (62 350,00 грн 16 038 грн).

Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5511198, у якому зазначені проценти за користування кредитом - 0,01% (загальні), 3,45% (щомісячні), 4% (при наданні кредиту).

17.12.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу № 171221, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило АТ «Таскомбанк» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № від 09.07.2021.

04.08.2023 за вих. № 152432/70.2.2 на адресу відповідача ОСОБА_1 було надіслано повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки АТ «Таскомбанк» рішення суду першої інстанції оскаржує лише в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, у тому числі, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9,27 грн (річних) та 43 685,45 грн (щомісячних), тому в іншій частині рішення суду, зокрема, часткового задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 46 312 грн, в силу статті 367 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції частково не відповідає зазначеним вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що 09 липня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № (а. с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у Паспорті кредиту № 5511198, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція 16.06.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Згідно з п. 3.2 кредитного договору цей договір, Паспорт кредиту № 5511198 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 16.06.2021 складають єдиний кредитний договір.

Відповідно до умов паспорту кредиту № 5511198 та кредитного договору № від 09 липня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 64 350 гривень, строк користування - 36 місяців, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,45 % від суми кредиту (а. с. 8-10).

Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 паспорта кредиту).

Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Між ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_1 укладено договори страхування (Договір страхування життя за програмою «ТАС СІМ`Я» № -ТС від 09.07.2021, Договір страхування життя позичальника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» № -С від 09.07.2021, Договір страхування життя за програмою «ТАС Підтримка» № -ЛО від 09.07.2021 (а.с.94-101).

Позичальник надав відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 50 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № І256912096 від 09.07.2021 та заявою на видачу готівки № від 12.07.2021 (а.с. 107, 111).

Що стосується платежів відповідно до укладених з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» договорів страхування, то як з Кредитного договору № від 09.07.2021, так і з Витягів з реєстру оплачених страховок ПАТ «СГ «ТАС» вбачається сплата відповідних платежів на суму 12 350 грн (600 грн + 9000 грн + 650 грн + 200 грн + 1 900 грн) (а.с.31, 34, 37).

17 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №171221, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 09 липня 2021 року (а. с. 18-29).

04 серпня 2023 року за вих. № 152432/70.2.2 на адресу відповідача було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту (а. с. 66).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 9,27 грн та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 43 685,45 грн, яка оскаржується позивачем АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526, частиною першою статті 530 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає себе кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 09 липня 2021 року, укладеним боржником з «ФК «ЦФР», право вимоги від якого перейшло до позивача за договором факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою укладення кредитного договору ОСОБА_1 09 липня 2021 року підписав кредитний договір № та Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5511198, у якому сторонами визначена сума кредиту 64 350,00 грн, строк надання кредиту - 36 місяців, порядок повернення кредиту (графік платежів) та інформація про орієнтовану вартість кредиту, а саме процентні ставки: щомісячні проценти 3,45% та річні проценти - 0,01 % (а. с. 6-10).

Тобто, умовами укладеного кредитного договору № від 09 липня 2021 року сторонами погоджено та встановлено сплату позичальником щомісячних процентів та річних процентів (п. 5), порядок сплати процентів за користування кредитом, погашення заборгованості та передбачено право банку вимагати від клієнта сплати сукупної вартості кредиту.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 9,27 грн та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 43 685,45 грн, не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи, так як матеріалами справи доведено, що підписавши 09 липня 2021 року Кредитний договір № і Паспорт кредиту № 5511198, відповідач погодився із встановленим розміром відсотків за користування кредитом.

Посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17 та від 23 травня 2022 року № 393/126/20, апеляційним судом відхиляються, оскільки обставини у цій справі є суттєво відмінними від обставин, встановлених у цих постановах Верховного Суду.

Зокрема, у даній справі встановлено, що споживач підписавши кредитний договір № від 09 липня 2021 року погодився і з тим фактом, що цей договір, Паспорт кредиту № 5511198 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16.06.2021, складають єдиний кредитний договір (п.3.2 Договору).

Із вказаного вбачається, що у кредитному договорі визначено конкретний паспорт кредиту та конкретні умови кредитування, з якими відповідача було ознайомлено, про що свідчить її особистий підпис у договорі та паспорті кредиту.

Отже, зміст паспорта кредиту за конкретних обставин справи може бути доказом укладення договору і в разі доведеності укладення кредитного договору умови, які зазначені в ньому, містить умови кредитного договору у відповідній частині, яка акцептована споживачем.

Встановлення того, чи є паспорт кредитування складовою кредитного договору, залежить від фактичних обставин справи, зокрема від того, чи акцептував споживач пропозицію оферента, яка міститься в паспорті споживчого кредитування. У разі встановлення, що споживач прийняв позитивне рішення та погодився на укладення кредитного договору відповідно до запропонованих кредитором умов (або на умовах, індивідуально визначених/деталізованих сторонами), про що свідчать як письмові докази, так і дії споживача, тоді обґрунтованим є висновок про те, що паспорт споживчого кредитування є складовою договору кредиту.

Отже, паспорт споживчого кредиту з врахуванням обставин кожної судової справи може бути доказом на підтвердження погодження сторонами умов кредитування, а також містити умови кредитного договору в частині, яка схвалена позичальником.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Згідно з частиною першою статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частини першої-четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) наголосив на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, АТ «Таскомбанк» обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до умов Паспорту кредиту № 5511198 та Кредитного договору № від 09 липня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 64 350 гривень, строк користування - 36 місяців, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,45 % від суми кредиту.

При цьому позивач погодився з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за Кредитним договором № від 09 липня 2021 року в розмірі 46 312 грн за тілом кредиту, проте не надав належний розрахунок суми нарахованих річних та щомісячних процентів за кредитним договором.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми нарахованих щомісячних та річних процентів за кредитним договором станом на 11.12.2023, який міститься в матеріалах справи (а.с.41), не можна вважати допустимим і достатнім доказом підтвердження нарахування таких процентів.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Представник позивача був обізнаний із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Колегією суддів при розгляді справи встановлено, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за річними процентами в розмірі 9,27 грн та щомісячними процентами в розмірі 43 685,45 грн, не підлягають задоволенню з підстав того, що позивачем не доведено розмір і порядок нарахування таких процентів.

При цьому доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань про доведеність заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за річними та щомісячними процентами та незаконність відмови у стягненні таких процентів, оскільки паспорт споживчого кредиту є невід`ємною частиною кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення в оскаржуваній частині, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Враховуючи, що рішення суду в оскаржуваній частині змінюється лише в частині мотивації, судові витрати в суді першої інстанції зміні не підлягають, судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за річними процентами в розмірі 9,27 грн та щомісячними процентами в розмірі 43 685,45 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун