Справа № 472/265/23
Провадження №8/472/2/24
УХВАЛА
залишення заяви без розгляду
10 липня 2024 року селище Веселинове
Миколаївської області
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Орленко Л.О., розглянувши матеріали заяви відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року по цивільній справі № 472/265/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення, у зв`язку із нововиявленими обставинами,
22 березня 2024 року судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року залишено без змін.
01 липня 2024 року до суду від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року по цивільній справі № 472/265/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення, у зв`язку із нововиявленими обставинами.
У вказаній заяві відповідачі посилаються на те, що підставою для перегляду рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами є те, що у позивача ОСОБА_3 є інше житло - будинок по АДРЕСА_1 , який записаний на її чоловіка ОСОБА_4 , але набутий під час шлюбу, а тому є їх спільною власністю. Зазначають, що дану інформацію ними отримано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.07.2024 року, а отже ними не пропущено тридцятиденний строк для звернення до суду із вказаною заявою.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження за нововиявленими обставинами, суд виходить з наступного.
У пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно із пунктом 1 частини першої, пунктом 1 частини другої, частиною третьою статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
Відповідно до частини першої, пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.
До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, - клопотання про його поновлення.
Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Виходячи з принципу змагальності у цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та у межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.
Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
За змістом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких, суд, виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.
Отже, положеннями ЦПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення, але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 клопотання про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до суду не подали, а вважають, що такий строк ними не пропущений, оскільки його відлік розпочався з 01 липня 2024 року, коли ними отримана відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про наявність зареєстрованого права власності на житловий будинок за чоловіком позивачки - ОСОБА_4 .
Разом з тим, фактичний аналіз змісту заяви свідчить про те, що про наявність обставини, на яку відповідачі посилаються як на нововиявлену, їм було відомо ще під час розгляду справи в суді першої інстанції, тобто до ухвалення Веселинівським районним судом Миколаївської області 22 березня 2024 року рішення, оскільки як вони посилаються, про обставину, що позивач ОСОБА_3 проживає в будинку по АДРЕСА_1 , який записаний на її чоловіка ОСОБА_4 , але набутий під час шлюбу, а тому є їх спільною власністю, стверджувала сама позивач під час судового розгляду. Крім того, в своїй апеляційній скарзі на рішення суду представник відповідачів - адвокат Вендель О.М. також посилався на те, що позивачка має інше придатне для проживання житлове приміщення ( АДРЕСА_1 ).
Вказане свідчить про те, що відповідачі були обізнані про обставину, на яку посилаються як на нововиявлену і під час судового розгляду, і під час апеляційного провадження, а тому мали змогу отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно раніше 01 липня 2024 року.
Тобто, про існування обставин, які на думку заявників, є підставою перегляду судового рішення, заявники могли дізнатися і до 01.07.2024 року.
Доводи заяви про те, що потрібно розпочинати відлік строку з 01 липня 2024 року, тобто з дня отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є безпідставними, оскільки тридцятиденний строк потрібно починати обраховувати з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
У той же час, заявниками не наведено жодних поважних підстав, що не давали їм можливості раніше (до 01.07.2024 року) отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами подана з пропуском встановленого тридцятиденного строку, фактичним наслідком чого є залишення заяви без розгляду.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 02 грудня 2022 року, у справі № 303/5074/17.
З огляду на зазначене, суд вважає, що заява відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами підлягає залишенню без резгляду, оскільки подана поза межами визначеного п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України тридцятиденного строку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 127, 260, 353, 354, 423, 424 ЦПК України, суд
Заяву відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року по цивільній справі № 472/265/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення, у зв`язку із нововиявленими обставинами, - залишити без розгляду.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко