Провадження № 22-ц/811/952/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м.Львів

Справа № 461/10704/23

Провадження № 22ц/811/952/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на рішення Галицького районного суду, ухвалене у м. Львові 20 лютого 2024 року у складі судді Юрківа О.Р., у справі за позовом ТзОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-

встановив:

21 грудня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ОСОБА_1 (позичальником) та АКБ «ФОРУМ» 22 листопада 2007 року був укладений кредитний договір №0054/07/6.10-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 12 % річних. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2016 року у справі № 461/5371/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 53 949,47 доларів США та 223 891,15 грн. заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що станом на дату подачі позову вказане рішення суду залишається невиконаним. 26 березня 2019 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ТзОВ «ФК «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №0054/07/6.10-N. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року замінено стягувача у справі № 461/5371/15-ц на ТзОВ «ФК «Веста». Зазначає, що таким чином ТзОВ «ФК «Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «БАНК ФОРУМ» втратив такі права. Вважає, що з огляду на те, що позичальником після набрання законної сили рішенням суду таке не було виконано, тому у ТзОВ «ФК «Веста» виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 15 листопада 2023 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 2 066,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату подачі позову складає 75 043, 11 грн. та 43 799,98 грн., з яких: 2 066,33 доларів США - нараховані 3% річних та 35 224, 65 грн. - втрати від інфляції. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 20 лютого 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржує ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 625 ЦК України та здійснив підміну понять, зазначивши, що право на відшкодування за даною нормою має лише фінансова установа, а не так як зазначено у даній статті - кредитор. Вважає, що оскільки позичальник рішення суду, яке набрало законної сили не виконав, то у позивача як кредитора у зобов`язанні виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

19 квітня 2024 року відповідач подав до Львівського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5.ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 22 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ФОРУМ» укладено кредитний договір №0054/07/6.10-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 12 % річних.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 7 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк ФОРУМ» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 53 949,47 доларів США, яка складається з: 7 033, 57 доларів США - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів; 35 304 доларів США - поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів; 10 906, 27 доларів США - простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 705, 63 доларів США - поточної заборгованості за нарахованими процентами, також стягнуто заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату тіла та відсотків кредиту у розмірі 223 891,15 грн.

26 березня 2019 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та TOB «ФК «ВЕСТА» укладено договір про відступлення прав вимоги №0002/19/5, відповідно до якого ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступило TOB «ФК «ВЕСТА» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема, за договором № 0054/07/6.10-N.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 3 червня 2021 року, замінено стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» на його правонаступника - ТзОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» у справі № 461/5371/15-ц за позовом ПАТ «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0054/07/6.10-N.

28 жовтня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/5371/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованості за кредитним договором №0054/07/6.10-N від 22 листопада 2007 року у розмірі 53 949, 47 доларів США, яка складається з: 7 033, 57 доларів США - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів; 35 304 доларів США - поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів; 10 906, 27 доларів США - простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 705, 63 доларів США - поточної заборгованості за нарахованими процентами та заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату тіла та відсотків кредиту у розмірі 223 891,15 грн.

Рішенням загальних зборів учасників TзOB «ФК «ВЕСТА» за №06/08-2019 від 6 серпня 2019 року змінено назку TзOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕСТА» на ТзОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 510 цього Кодексу, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 906/1174/18) зазначила, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Договір факторингу має такі ознаки: предметом є надання фінансової послуги за плату; мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, в суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 цього Кодексу об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, в якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити платежі, передбачені ст. 625 цього Кодексу.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 6 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Умовами кредитного договору № 0054/07/6.10-N від 22 листопада 2007 року передбачена сплата позичальником 12% річних та узгоджена відповідальність за несвоєчасне виконання або невиконання зобов`язань за договором у вигляді списання заборгованості з будь-яких рахунків позичальника сплати неустойки, штрафу у розмірі 25 % від суми коштів нецільового використання, штрафу за кожен випадок невиконання зобов`язань у розмірі 5 000 грн., пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Кредитодавець пред`явив вимогу згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України до відповідача, яку задоволено рішенням Галицького районного суду м.Львова від 7 квітня 2016 року у справі № 461/5371/15-ц та стягнуто за договором № 0054/07/6.10-N від 22 листопада 2007 року: прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 10 906,27 доларів США; поточну заборгованість за нарахованими процентами - 705,63 долари США 63, також заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату тіла та відсотки по кредиту у розмірі 223 891, 15 грн.

Встановлено, що 7 грудня 2022 року Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного Банку України ухвалив рішення про анулювання усіх наявних ліцензій ТзОВ «ФК «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» як небанківської фінансової установи. Отже, на момент звернення до суду з позовною заявою позивач був позбавлений статусу фінансової установи та не мав права надавати фінансові послуги.

Судом встановлено, що предметом договору від 26 березня 2019 року укладеного між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та TзOB «ФК «ВЕСТА» є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

Договір від 26 березня 2019 року є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ТзОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» не набуло права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк