КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Мерзлий Л.В.
Єдиний унікальний номер справи № 367/6658/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2083 /2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Кролівець О.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із вказаним позовом.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Із заявами про прийняття спадщини звернулася позивачка, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Шістнадцята київська державна нотаріальна контора листом вих. №990/02-14 від 10 квітня 2021 року повідомила позивачку про те, що заява про прийняття спадщини щодо майна померлої ОСОБА_4 , перенаправлена до Першої Київської державної нотаріальної контори за належністю, з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64072121 від 24 березня 2021 року, виданого нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , народженої в Україні, Донецька область, Шахтарський район, село Орловка, заведено спадкову справу №67399086 номер у нотаріуса 442/2021.

Листом №7405/02-14 від 25 серпня 2021 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила позивачку про те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої ОСОБА_4 , необхідно надати рішення суду, про те що позивачка та померла проживали однією сім`єю не менше п`яти років до дня її смерті (ст. 1264 Цивільного кодексу України).

Як зазначає позивачка, вона дружила із ОСОБА_4 із 1988 року. Як рідні сестри жили починаючи із 2013 року. Весь цей час, починаючи із 2005 року, ОСОБА_4 хворіла на онкозахворювання, потребувала допомоги, яку вона їй надавала.

Будь-яких родичів ОСОБА_4 не мала.

Позивачка вважає, що вони із ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, мали спільний побут, а відтак вона має право на спадкування майна після її смерті, як особа, яка проживала з нею однією сім`єю.

У позові ОСОБА_1 зазначила, що за період проходження служби у військовій частині № НОМЕР_1 у неї з ОСОБА_4 склалися дружні відносини, засновані на взаємній прив`язаності, духовній близькості, на спільних інтересах та повній довірі.

Позивачка 24 березня 1989 року перейшла до військової частини № НОМЕР_2 для проходження військової служби, але дружні відносини з ОСОБА_4 й надалі підтримували.

У 2005 році у ОСОБА_4 під час проходження диспансеризації було виявлено рак молочної залози, внаслідок чого з 05 вересня 2005 року по 16 вересня 2005 року ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні у Київській міській онкологічній лікарні, з діагнозом карциноми правої молочної залози - рак молочної залози, де їй провели операцію, після якої призначено курс гамма-терапії.

Після виявлення хвороби у ОСОБА_4 , позивачка стала для неї опорою та підтримкою, разом займалися повсякденними справами, проводили час. Позивачка не залишала ОСОБА_4 наодинці із хворобою, під час лікарських обстежень завжди була поряд з нею, оскільки підтримка позивачки була бажаною та вкрай необхідною, оскільки мама ОСОБА_4 на той час перебувала сама у хворобливому стані та проживала окремо за іншою адресою в місті Буча.

Позивачка вказує про те, що після встановлення ОСОБА_4 діагнозу - рак молочної залози, проведення операції радикальної мастектомії, 3-х курсів хіміотерапії, ОСОБА_4 мала безпорадний стан, зумовлений тяжкою хворобою, вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя,потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, незважаючи на її рік народження.

У період з 2006 року по 2016 рік ОСОБА_4 постійно перебувала на лікуванні.

ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВГК» МО України, Клініці гінекології з 01 серпня 2016 року по 03 серпня 2016 року.

Крім того, ОСОБА_4 мала діагноз артеріальна гіпертензія, прогресуюча форма ГБ ІІІ, що підтверджується консультативним висновком від 05 травня 2020 року, виданим медичним центром «Полі Клініка» ПП «БМГ - Сервіс» та ехокардіографією від 17 жовтня 2020 року.

Таким чином, позивачка зазначає про те, що головною опорою та підтримкою ОСОБА_4 завжди була саме вона. Крім того, позивачка намагалась забезпечити ОСОБА_4 найкращі умови для життя.

Враховуючи вище зазначені хвороби та на підставі статей 8-а, 39-б, 40-в, 71-г, графи, Ш, Розкладу хвороб (Додаток № l до Положення, введеними в дію наказом Міністра оборони України 1994 року №2, зі змінами та доповненнями, веденими в дію наказом Міністра оборони України 1999 року №207) ОСОБА_4 старшого прапорщика Головного оперативного управління Генерального штабу Збройних Сил України визнано непридатною до військової служби із зняттям з військового обліку, що вбачається з копії свідоцтва про хворобу №440, виданої Центральною військово-лікарською комісією МО України №648/2 від 27 березня 2007 року.

Позивачка зазначає про те, що у 2013 році, відразу після смерті матері ОСОБА_4 , вона та ОСОБА_4 стали відноситися одна до одної як рідні сестри. Почали проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство та спільні витрати, були пов`язані побутом, купували майно для спільного користування, сплачували комунальні послуги та здійснювали поточні ремонтні роботи, у період лікування позивачка завжди була поряд з ОСОБА_4 .

На підтвердження родинних відносин, позивачка надала фото сімейного альбому, що на її думку відображають родинні відносини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як рідних сестер.

Починаючи із серпня 1988 року, та за спільний період проживання з 2013 року, до ОСОБА_4 з родичів ніколи ніхто не навідувався, про стан її здоров`я не цікавився та не піклувався. Відповідачі жодного разу ОСОБА_4 навіть не телефонували, не підтримували родинних відносин, та навіть не знали про місце проживання ОСОБА_4 .

Батько ОСОБА_4 , після розлучення з її матір`ю, проживав окремо, будь-яких відносин з дочкою не підтримував.

ОСОБА_4 інших родичів не мала, заміжньою не була.

Батько ОСОБА_4 помер у 1976 році .

Позивачка зазначає про те, що у п. 1.12 Декларації №0001-76TX-Е80 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 22 червня 2020 року, довіреною особою пацієнта ОСОБА_4 для Повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом вказана ОСОБА_1 , що підтверджує факт взаємних обов`язків відносно один одного, які ґрунтувались на турботі за рідною людиною.

Позивачка самостійно понесла всі витрати на поховання ОСОБА_4 . Свідоцтво про поховання ОСОБА_4 , видане КП "БУЧАСЕРВІС" БУЧАНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на ім`я позивачки, яка особисто повідомила всіх знайомих про смерть ОСОБА_4 .

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що ключі від квартири, в якій вони прожди вади разом із ОСОБА_4 та яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, наявні лише у позивачки. Копії документів, що додані до позовної заяви в оригіналах, також знаходяться лише у позивачки.

Як зазначає позивачка, відповідачі жодним чином не допомагали ОСОБА_4 , не цікавилися її станом здоров`я, жодної участі у похованні не приймали, були лише запрошені на поховання через інших родичів.

У прохальній частині позову просила:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше п`яти років, починаючи із 2013 року і до дня смерті ОСОБА_4

- усунути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від права на спадкування за законом на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає про те, що долучені позивачем копії документів на підтвердження заявлених вимог, а саме копії:

паспорту ОСОБА_4 ;

реєстраційного номеру облікової картки платника податків; довідки про реєстрацію місця проживання особи;

свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; військового квитка серія НОМЕР_3 ;

витягу послужного списку особової справи старшого солдата від 15 липня 2021 року;

свідоцтва про хворобу № 440 вих. № 648/2 від 27 березня 2007 року;

свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 17 березня 2013 року;

свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 від 25 лютого 2021 року;

свідоцтва про право власності на житло 21 грудня 1998 року;

технічного паспорту на квартиру;

заяви на прийняття спадщини;

витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 64072121 від 24 березня 2021 року; листа № 7405/02-14 від 25 серпня 2021 року;

декларації № 0001-76ТХ-Е80 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 22 червня 2020 року; товарного чеку № 0039 від 26 лютого 2021 року;

фіскальних чеків; свідоцтва про поховання; витягу з карти виїзду швидкої медичної допомоги № 862 від 23 лютого 2021 року;

довідки про причину смерті № 020-567;

лікарського свідоцтва про смерть № 020-567 від 24 лютого 2021 року; виписного епікризу № 18535; історії хвороби № 3100681;

результату проведення дослідження від 03 липня 2019 року;

консультативного висновку від 05 травня 2020 року;

ехокардіографії від 17 жовтня 2020 року;

результату мамографії від 11 травня 2015 року, від 31 травня 2016 року , від 04 червня 2018 року;

консультативного висновку від 13 липня 2020 року;

довідки № 12 від 26 серпня 2021 року; довідки № 14/4364 від 09 жовтня 2014 року;

довідки про коло спадкоємців № 7406/02-14 від 25 серпня 2021 року, а також фото

- не містять доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також не містять доказів на підтвердження факту ведення спільного побуту та наявність взаємних прав та обов`язків.

Представник відповідача зазначає про те, що фактично позивачка просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 лише на підставі її слів.

Зокрема, вказує про те, що жодне із фото, які долучені до позовної заяви, не свідчать про факт проживання однією сім`єю та ведення спільного побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків. Вони можуть свідчити виключно про дружні відносин.

Факт здійснення позивачкою витрат на поховання ОСОБА_4 , що підтверджуються копією товарного чеку № 0039 від 26 лютого 2021 року та фіскальними чеками, які долучені до позовної заяви, не можуть свідчити про факт проживання однією сім`єю та ведення спільного побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків.

Зазначені документи, можуть бути виключно підставою для відшкодування позивачці спадкоємцями витрат у порядку ст. 1232 ЦК України.

В задоволенні позову просить відмовити на підставі відсутності доказів, які б підтверджували доводи, викладені позивачем в позовній заяві.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги.

У скарзі посилалася на порушення норм матеріального права , невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами вимог, викладених у позові.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи , які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 15 лютого 2024 року, 11 квітня 2024 року, 25 квітня 2024 року, 11 липня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Від державного нотаріуса надійшла заява про слухання справи в його відсутність. Від інших учасників справи заяв про причини неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, колегія суддів вважає, що вважати причини їх неявки до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Києві.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1998, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 .

Першою київською державною нотаріальною конторою 24 березня 2021 року заведено спадкову справу № 442/2021 після смерті ОСОБА_4 .

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 звернулись: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Листом Першої київської державної нотаріальної контори №7405/02-14 від 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 необхідно надати рішення суду про те, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше п`яти років до дня її смерті.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України "Про Всеукраїнський перепис населення" від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, відповідно до положень Цивільного та Сімейного кодексу України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" позивач повинен довести на підставі належних та допустимих доказів: факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; факт ведення спільного побуту, а також наявність взаємних прав та обов`язків.

Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції для з`ясування обставин допитав свідків. Пояснення свідків не містять беззаперечних доказів щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ведення ними спільного бюджету і господарства. Крім того, з пояснень слідує ,що ОСОБА_4 мала родичів , хоч і першої спорідненості. ОСОБА_1 дійсно бувала у ОСОБА_4 , однак як зазначають свідки ОСОБА_4 сторонньої допомоги не потребувала, забезпечувала себе самостійно.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 31 серпня 2023 року встановлено факт родинних відносин, а саме факт, що ОСОБА_3 є троюрідним братом ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (справа №939/829/23). Заперечення представника апелянтки щодо врахуванням апеляційним судом вказаного судового рішення, є безпідставними, оскільки вказане рішення розміщене в ЄДРСР, і стосується також предмета розгляду даної справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Надані апелянткою ОСОБА_1 до пояснень додаткові документи (докази) щодо ведення спільного господарства з ОСОБА_4 , апеляційний суд не приймає до уваги,з огляду на те ,що квитанції про сплату комунальних та інших платежів,де зазначено прізвище ОСОБА_4 свідчить лише про те ,що остання здійснювала такі платежі за адресою майна ,яке її власністю. Що стосується інших документів: кредитного договору, придбання майна (побутової техніки, меблів тощо) за адресою квартири ОСОБА_4 , оформленими на її ім`я не свідчать про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю ,із спільним побутом, наявність між ними взаємних прав та обов`язків.

Суд першої інстанції відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 дійшов правильного висновку що лише факт вияву у спадкодавця ознак тяжкої хвороби не може свідчити про безпорадний стан спадкодавця, оскільки безпорадний стан - це стан особи, у якому вона не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги і піклування. Таких доказів матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, беручи до уваги покази свідків, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), з урахуванням встановлених судом обставин, зокрема що між позивачем та померлою ОСОБА_4 були дружні відносини, і протилежного суду доведено не було.

Аналогічний за змістом висловлений правовий висновок у постанові Верховного Суду (справа № 522/18290/16-ц, від 01 листопада 2023 року) зазначено, що встановивши, що позивач не надала належних і допустимих доказів її проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а суд першої інстанції ухвалив рішення лише на поясненнях свідків, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю заявлених нею вимог, адже свідоцтво про поховання ОСОБА_2, видане ОСОБА_1 ; договір замовлення на організацію та проведення поховання, укладений між КП "Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування" і ОСОБА_1 ; квитанції про оплату за придбання предметів ужитку, лікарських засобів тощо (незадовго до смерті ОСОБА_2); квитанції про сплату комунальних платежів за 2014-2016 роки; квитанції про сплату послуг за поховання ОСОБА_2 не є належним доказом проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до дня смерті ОСОБА_2, а самі по собі пояснення свідків не є достатніми для встановлення такого факту.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів і не довела в установленому законом порядку, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до вказаної норми, для усунення від права на спадкування має значення виключно сукупність наступних обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 29.06.2021 по справі № 386/967/18.

Факту ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, чи перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані, чи потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачів судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням того, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю не знайшли свого підтвердження, правові підстави для усунення від права на спадкування відповідачів відсутні, і ця вимога є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами вимог позову, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 липня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова