Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/11293/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Адамович О.Й. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №00628-07/2022 від 02.07.2022 в розмірі 25 320,00 грн., з яких: 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 20 320,00 грн сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позову зазначає, що 02 липня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00628-07/2022, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, і надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Вказує, що 31.05.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №31052023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №31052023 від 31.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 25 320,00 грн., з яких: 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 20 320,00 грн сума заборгованості за відсотками. Вказує, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Стверджує, що після відступлення права грошової вимоги відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №00628-07/2022 від 02.07.2022 у розмірі 16 100,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що в матеріалах справи відсутні оферта на укладання кредитного договору, акцепт оферти на укладання кредитного договору, також відсутня інформація щодо того чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, відсутнє підтвердження вчинення електронного правочинну. Зазначає, що в матеріалах справи немає доказів отримання нею одноразового ідентифікатора для укладання кредитного договору. Вказує, що позивачем не доведено факту укладання ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та нею договору від 02.07.2022 №00628-07/2022 і відповідно додаткових угод, що свідчить про те, що ними не було погоджено розмір та умови надання і повернення кредитних коштів, а також сплати процентів та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, а тому вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Зазначає, що наданий позивачем до суду першої інстанції інформаційний лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.12.2023 не підтверджують факт отримання нею коштів та наявності заборгованості.

Вказує, що детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором підписаний директором ТОВ «Інвеструм Груп», а не директором ТОВ «Інвеструм», що викликає сумніви у його достовірності. Звертає увагу на те, що позивачем не було надано жодного первинного документа, який би засвідчив, що їй були перераховані грошові кошти у розмірі, зазначеному позивачем у позовній заяві. Зазначає, що її не було повідомлено про відступлення права вимоги та про передачу її персональних даних фактору, позивач не надав їй інформацію передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб передбачений договором про споживчий кредит та вимогам чинного законодавства. Вказує, що ліцензія на провадження діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Інвеструм» була анульована, а отже 31.05.2023 позивач не міг укласти з ТОВ «Інвеструм» договір факторингу №31052023. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 02 липня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансово кредиту №00628-07/2022, за умовами якого, остання отримала кредитні кошти в сумі 5000 грн на строк 13 днів, до 14 липня 2022 року, з фіксованою (базовою) процентною ставкою 2,50% в день, що складає 912,5% орієнтовної річної процентної ставки за кредитом, що підтверджується договором про надання фінансово кредиту.

Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.п. 2.4. п.2 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п. 1.8. п. 1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства - https://www.zecredit.com.ua.

Згідно п.п. 6.1 п. 6 договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Підписання цього договору, клієнт підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п.п.6.7 п. 6 договору).

Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №00628-07/2022 від 02.07.2022 визначено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Вказаний договір про надання фінансово кредиту №00628-07/2022 та додаток до нього підписаний ОСОБА_1 її електронним підписом W224.

15.07.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансово кредиту №№00628-07/2022 від 02.07.2022, якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 7 днів, тобто до 21.07.2022. Розмір заборгованості складає 6 750,00 грн.

Також, 22.07.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансово кредиту №№00628-07/2022 від 02.07.2022, якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 7 днів, тобто до 28.07.2022. Розмір заборгованості складає 6 750,00 грн.

18.08.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 також було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансово кредиту №№00628-07/2022 від 02.07.2022, якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 27.08.2022. Розмір заборгованості складає 9 250,00 грн.

13.10.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансово кредиту №№00628-07/2022 від 02.07.2022, якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 22.10.2022. Розмір заборгованості складає 14 125,00 грн.

Також, 07.11.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 також було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансово кредиту №№00628-07/2022 від 02.07.2022, якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 16.11.2022. Розмір заборгованості складає 16 000 грн.

Додаткові угоди до договору про надання фінансового кредиту №00628-07/2022 від 02.07.2022 підписані ОСОБА_1 електронними підписами: W8018, W1054, W5427, W536 та W735.

31 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» укладено договір факторингу №31052023, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню й порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №31052023 від 31.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 25 320,00 грн., з яких: 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 20 320,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині стягнення 5000 грн боргу за тілом кредиту, 11 000 грн нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та 100 грн нарахованих процентів за порушення договірного зобов`язання.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №00628-07/2022 від 02.07.2022, разом із додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача - НОМЕР_1 , електронний підпис W224.

В Додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №00628-07/2022 від 02.07.2022, визначено Графік платежів, з якого вбачається, що сума кредиту за розрахунковий період становить 5000 грн та проценти за користування кредитом становить 1625 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (інформація та контактні дані кредитодавця), в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, а також вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) яка становить 6625 грн.

Таким чином, вказаний договір було укладено в електронному вигляді та відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, із наведеного слідує, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та відповідач отримала кошти у розмірі 5000 грн., які були перераховані на рахунок, вказаний у договорі.

Доводи скаржника, що між нею та позивачем у справі не укладалося будь-яких договорів є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на спростування даних обставин, а саме банківську виписку по рахунку, або довідку з банку про неналежність їй рахунку, на який відбувалось зарахування коштів та неналежність їй вказаного в договорі кредиту номеру телефону.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №00628-07/2022 від 02.07.2022, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість.

З матеріалів справи встанволено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» становить 25 320,00 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що на підставі поданої ОСОБА_1 заявки від 07.11.2022 про відстрочку виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту №00628-07/2022 від 02.07.2022, відповідно до якої сторони домовилися про відстрочку повернення кредиту до 16.11.2022.

З вказаної угоди вбачається, що станом на 07.11.2022 сума боргу по кредиту становила 5000,00 грн., проценти 11000,00 грн.

Згідно п. 1 додаткової угоди від 07.11.2022 сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 2022-11-16. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 16000,00 грн.

Пунктом 2 додаткової угоди від 07.11.2022 сторони погодили, що у зв`язку з відстроченням виконання зобов`язання за договором, клієнт зобов`язується здійснити повернення кредиту відповідно до умов зміненого графіка розрахунків.

Тобто, сума заборгованості була визнана відповідачкою та станом на 07.11.2022 становила 16000,00 грн., з яких сума боргу по кредиту становила 5000,00 грн., проценти 11000,00 грн. При цьому, до 16.11.2022 така сума залишалася незмінною, оскільки будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупинялися.

Відповідач користувалася наданими коштами, заперечень щодо незгоди із наданою позикою та розміром нарахованої заборгованості суду не надала, доказів про відсутність заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку, суду також не надано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов про стягнення заборгованості є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів є необґрунтованими та спростовується матеріалами справи.

Згідно з умовами укладеного кредитного договору, позичальник зобов`язалась повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.

Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. ОСОБА_1 розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Відсотки за користування кредитом нараховані відповідачу згідно з умовами укладеного кредитного договору, тому суд першої інстанції вірно стягнув 100 грн нарахованих процентів за порушення договірного зобов`язання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була повідомлена про відступлення права вимоги та про передачу її персональних даних фактору не звільняє останню від виконання зобов`язання.

Крім того, згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді