ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2024 року

м. Харків

справа №644/7889/23

провадження № 22-ц/818/1585/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2024 року, постановлені суддею Саркісян О.А.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця з 14.06.2023 року та до досягнення дитиною 23 річного віку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13.10.2023 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення 23-річного віку. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі у розмірі 1073 гривні 60 копійок. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення в частині відмови у стягнення аліментів з 14.06.2023 та ухвалити в цій частині нове, про задоволення цих позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано той факт, що нею вживались усі можливі заходи, але через дії виконавця та відповідача зусилля залишилися марними. Наголошує, що відповідач не заперечував стягнення аліментів з 14.06.2023 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія переглядає рішення суду в частині дати початку розгляду аліментів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, а саме з 14.06.2023, позивачем не надано. Отже, аліменти належить стягувати з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 13.10.2023 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 06 липня 2005 року.

Рішенням Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 08.11.2011 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувались аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 26.07.2011 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досяг повноліття.

Відповідно довідки №23/481 від 27.09.2023 року ОСОБА_3 є студентом 2 курсу денної форми навчання Харківського національного університету радіоелектроніки, термін навчання з 01.10.2022 по 31.07.2026.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Стягуючи аліменти на утримання повнолітньої дитини суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачка звернулась до суду 13.10.2023 року, підстав для стягнення аліментів з іншої дати не має, судова колегія погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно ст. ст.12,80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на підтвердження ухилення позивача від сплати аліментів, позивачкою не надано. Також в позовній заяві та апеляційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав стягнення аліментів за минулий час.

Рішення суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина