Провадження №: 2/755/836/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором лізингу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором фінансового лізингу №APKI38924 від 20.07.2021 у розмірі 370 923,26 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 45 092,00 грн та витрати на судовий збір у розмірі 5 563,86 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2021 між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №APKI38924 шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору. Публічний договір знаходиться за посиланням https://planetavto.ua/leasing/? file=financial-leasing-agreement-13.06.2021.pdf?V=4. За вказаним вище договором Відповідач отримав в лізинг від Позивача транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер шасі НОМЕР_1 , загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане органом ТСЦ 8043) строком на 60 місяців та зобов`язаний був сплачувати щомісяця лізингові платежі згідно погодженого сторонами графіку. Станом на дату звернення до суду Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним вище договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за 672 дні у розмірі 370 923,26 грн, в тому числі прострочена заборгованість 184 161,53 грн. 18.11.2023 Позивачем скеровано на адресу Відповідача повідомлення про подію «ДЕФОЛТ» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №APKI38924 у разі не усунення події «ДЕФОЛТ», однак вказане повідомлення проігнороване Відповідачем, предмет лізингу не повернутий, заборгованість не погашена. Вказаним діями Відповідач порушив п.п. 6.2.1, 6.2.2, 6.2.9, 8.2.2, 8.2.4. Договору фінансового лізингу №APKI38924.

26.12.2023 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

Копію вказаної ухвали відповідачем не отримано, а конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивач копію ухвали суду отримав 27.12.2023.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було.

Таким чином, суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.07.2021 між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №APKI38924 шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору. За вказаним вище договором Відповідач отримав в лізинг від Позивача транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер шасі НОМЕР_1 , загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 строком на 60 місяців та зобов`язаний був сплачувати щомісяця, з 10 по 15 число, лізингові платежі згідно погодженого сторонами графіку

Відповідно Розділу 2 публічного договору фінансового лізингу, Лізингодавець на визначених цим Договором умовах фінансового лізингу передає Лізингоодержувачу у строкове, платне володіння та користування Об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в Заяві про приєднання до Договору та у Додатку 1 «Специфікація та акт приймання передачі» (надалі - «Акт»), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати Щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу до Лізингоодержувача переходить право власності на Об`єкт лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством). Строк користування Лізингоодержувачем Об`єктом лізингу, далі Строк лізингу, зазначений в Заяві про приєднання до Договору і складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору (надалі - «Графік») та починається з дати підписання Сторонами Акту , але, в будь-якому випадку, не може становити менше одного року. 2.3 Об`єкт лізингу, зазначений в Заяві про приєднання до Договору протягом строку дії цього Договору передається Лізингоодержувачу для використання згідно призначення такого Об`єкта лізингу та умов даного Договору. Об`єкт лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії даного Договору. В разі переходу права власності на Об`єкт лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно умов цього Договору, Об`єкт лізингу по закінченню Строку лізингу Лізингоодержувачем не повертається. Цей Договір публічно доводиться необмеженому колу осіб для отримання послуги фінансового лізингу шляхом його розміщення (публікації): - на офіційному веб-сайті Лізінгодавця: www.planetavto.com.ua (постійно доступний для ознайомлення); - у куточках споживачів Лізингодавця (постійно доступний для ознайомлення).

Пунктом 4.1 публічного договору фінансового лізингу, нарахування відсотків за користування Об`єктом лізингу здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості Об`єкту лізингу за фактичну кількість днів користування Об`єктом лізингу, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Розрахунок відсотків за користування Об`єктом лізингу здійснюється щодня з дати підписання «Графіку лізингових платежів» (Додаток 2) до наміченого терміну сплати відсотків та / або за період, який починається з попередньої дати сплати відсотків і закінчується поточною датою сплати відсотків. Розрахунок відсотків проводиться до повного повернення вартості Об`єкту лізингу на суму непогашеної частини вартості Об`єкту лізингу.

За умовами п. 6.2 публічного договору фінансового лізингу, Лізингоодержувач зобов`язаний: Сплатити Лізингодавцю платежі по відшкодуванню вартості Об`єкту лізингу відповідно до Графіку та Заяви про приєднання до Договору. Сплатити Лізингодавцю відсотки, комісію за проведення щомісячного моніторингу Об`єкта лізингу та комісію за надання Об`єкта лізингу відповідно до Графіку, Актута Заяви про приєднання до Договору. Сплатити Лізингодавцю платежі по відшкодуванню витрат адміністративних штрафів, пов`заних з порушеннями Лізингоодержувача при користуванні Об`єктом лізинга відповідно до Заяви про приєднання до Договору.

Відповідно до Розділу 8 публічного договору фінансового лізингу, для цілей Договору Подією Дефолту вважається будь-яка з наступних подій: а) затримання сплати Лізингоодержувачем Щомісячних платежів частково або в повному обсязі більше ніж на 60 календарних днів; б) перевищення Заборгованості більш як на 10% від вартості Об`єкта лізингу, зазначеної в Акті; в) несплата Лізингоодержувачем більше двох виплат, яка перевищує 5% від вартості Об`єкта лізингу, зазначеної в Акті; г) з урахуванням умов статті 6.2.5 Договору Об`єкт лізингу став недоступним для Лізингодавця внаслідок ненаходження його за останньою адресою базування; д) встановлення факту надання Лізингоодержувачем недостовірних та/або неправдивих та/або неточних заяв та запевнень, що визначені у п.7.1 Договору, у Заяві про приєднання до Договору, у додатках до Договору, та/або недотримання Лізингоодержувачем будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у п.7.1 Договору, у Заяві про приєднання до Договору, у додатках до Договору; ж) подання Лізингоодержувачем повідомлення про неспроможність виконати свої зобов`язання за Договором; и) недотримання Лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених статтями 6.2.3-6.2.8, 6.2.14, 6.2.15 цього Договору з) у випадку викрадення або втрати Об`єкта лізингу, незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні. й) у випадку, якщо Об`єкт лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (в т.ч. при повній конструктивній загибелі відповідно до умов страхування Об`єкту лізингу), незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні. к) Лізингоодержувач прострочив приймання Об`єкту лізингу на строк понад 10 (десять) календарних днів. л) інше істотне порушення Лізингоодержувачем умов цього Договору. Для цілей підпунку «л» статті 8.1 Договору, не вважається істотним лише таке порушення умов Договору, яке виключно на розсуд Лізингодавця завдало несуттєвої шкоди Лізингодавцю та було усунене Лізингоодержувачем протягом 10 днів від дати настання такого порушення. м) Участь предмету лізингу в рамках кримінального провадження, що призвело до внесення відомостей про розшук та/або арешт транспортного засобу.

У разі настання Події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу Каналами зв`язку повідомлення про настання Події Дефолту (надалі - «Повідомлення про Дефолт») та повернення Об`єкта лізингу. У Повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення Заборгованності за фактичний строк користування Об`єктом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за цим Договором. Повернення Предмета лізинга здійснюється за адресою, вказаною у Повідомленні про Дефолт. Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України сторони узгодили змінити умови Договору, встановивши, що з дня направлення Лізингодавцем Каналами зв`язку Повідомлення про Дефолт Лізингоодержувачу (у зв`язку з малоймовірністю отримання економічних вигід від зазначеної операції) усі грошові зобов`язання Лізингоодержувача вважаються простроченими. Лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати пеню на користь Лізингодавця у сумі 0,08 % від загальної заборгованості за Договором (за виключенням нарахованої пені) за кожен день прострочення виконання. При цьому нарахування відсотків за користування Об`єктом лізингу та комісії за проведення щомісячного моніторингу Об`єкту лізингу припиняється.

Лізингоодержувач зобов`язаний усунути Подію Дефолту негайно або незалежно від наявності Повідомлення про дефолт, за вимогою Лізингодавця негайно повернути Об`єкт лізингу Лізингодавцю по Акту приймання-передачі. Повернення Об`єкту лізингу в користування Лізингоодержувачу здійснюється Лізингодавцем за умови виконання Лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим Договором, усунення усіх порушень, та сплати Лізингодавцю всіх витрат, пов`язаних з доставкою, зберіганням та утриманням Об`єкта лізингу, сплати винагороди, визначеної в статті 9.10 цього Договору. В такому разі Лізингодавцем в односторонньому порядку встановлюється новий Графік платежів. При цьому з моменту усунення Події Дефолту нарахування відсотків за користування Об`єктом лізингу та комісії за проведення щомісячного моніторингу поновлюється, а нарахування пені, передбаченої пунктом 8.2.1 цього Договору, припиняється. При цьому Сторони усвідомлюють та підтверджують, новий Графік платежів не є зміною умов цього Договору та/або зміною платності за Договором, що здійснюється Лізингодавцем в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до Договору не потребується.

Якщо Об`єкт лізингу не був доставленний Лізингодавцю в порядку, визначеному статтею 8.2.2 цього Договору, Лізингодавець самостіно здійснює доставку Об`єкта лізингу за адресою розташування свого структурного підрозділу. Витрати, пов`язані з доставкою Об`єкта лізингу покладаються на Лізингоодержувача. Лізингоодержувач зобов`язаний з`явитись до Лізингодавця для підписання Акту прийому-передачі та сплати Заборгованності за цим Договором. Крім цього, Лізингоодежувач зобов`язаний в 30-денний строк з моменту підписання Акту прийому-передачі знайти покупця/лізингоодержувача на Об`єкт лізингу. Зобов`язання Лізингоодержувача за даною статтею вважаються виконаними в момент підписання Лізингодавцем з покупцем/лізингоодержувачем Договору купівлі-продажу /лізингу Об`єкта лізингу.

Якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт, Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі Заборгованність за цим Договором та повернути у передбаченому підп.8.2.2 даного Договора порядку Об`єкт лізингу, а Лізингодавець має право згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням Лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє Лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язань за цим Договором.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором фінансового лізингу №APKI38924, надавши відповідачу у лізинг транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер шасі НОМЕР_1 , загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В той же час, відповідач свої зобов`язання за договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 10.11.2023 має заборгованість за договором в сумі 370 923,26 грн, в тому числі прострочена заборгованість 184 161,53 грн.

14.11.2023 позивачем направлено на адресу відповідача Повідомлення про подію «ДЕФОЛТ» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №APKI38924, у разі не усунення події «ДЕФОЛТ».

Вказана вимога залишилась відповідачем без відповіді.

Згідно статті 806 ЦК України унормовано, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX.

Так, згідно положень ч. 1 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а також прийнятими відповідно до закону актами Національного банку України.

Положення статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначають, що протягом строку дії договору фінансового лізингу лізингоодержувачу забезпечується захист належних йому відповідно до закону та/або договору фінансового лізингу прав щодо об`єкта фінансового лізингу з дотриманням при цьому захисту встановлених законом та/або договором фінансового лізингу прав лізингодавця. Протягом строку дії договору фінансового лізингу лізингоодержувач має право вимагати від осіб, які порушують його права як лізингоодержувача, у тому числі від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на об`єкт фінансового лізингу.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний правовий висновок зазначено у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 та від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (стаття 651 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України).

Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непонайменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непонайменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 в справі № 761/11589/16-ц (провадження № 61-194св17)).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц зазначено, що «відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі стягнення коштів по договору у зв`язку із неналежним його виконанням іншою стороною.

Таким чином, як встановлено при розгляді справи, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, не здійснює лізингових платежів, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 5 563,86 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правової допомоги, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги до суду надано: договір про надання правничої допомоги №21/23 від 16.06.2023, укладений між фізичною особою-підприємцем адвокатом Качмар А.І. та ТОВ «Автокретит Плюс»; акт надання послуг №223 від 17.11.2023, додаток 3 до договору №21/23, платіжну інструкцію від 23.11.2023.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, дослідивши надані докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, у розрізі заявлених вимог, зважаючи на складність справи та обсяг наданих послуг та виконаних робіт, вважає такі витрати обґрунтованими та неминучими, відтак приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45 092 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45 092 грн, які документально підтверджені наданими позивачем доказами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 509, 526, 610, 626-629, 759, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (, пр-т Праці, 2-Т, м. Дніпро) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором лізингу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» заборгованість за договором фінансового лізингу №APKI38924 від 20.07.2021 у розмірі 370 923,26 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 45 092,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 563,86 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: