Справа № 226/1465/24

ЄУН № 226/1465/24
Провадження №2/226/417/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

при секретарі Філіпповській Т.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення несплачених сум при звільненні та середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення несплачених сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 28.08.2018 по 03.04.2024 він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля», де працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 03.04.2024 року на підставі наказу №31/к від 03.04.2024 його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Його останнім робочим днем був 02.04.2024. При звільненні в порушення вимог трудового законодавства відповідач не здійснив з ним остаточного розрахунку та не виплатив йому нараховану заробітну плату, заборгованість за лікарняними листами, компенсацію за невикористані дні відпустки та одноразову грошову допомогу. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виплату усіх належних йому сум, і лише 03.05.2024 року частково була виконана його усна вимога про здійснення розрахунку та на його картковий рахунок відповідач перевів йому заборговану заробітну плату за квітень 2024 в розмірі 23527, 07 грн. після утримання обов`язкових платежів. У зв`язку з неповним погашенням заборгованості та невиконанням відповідачем вимог трудового законодавства він 06.05.2024 звернувся з заявою до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким на адресу ДП «Мирноградвугілля», де йому було рекомендовано за захистом своїх трудових прав звернутися до суду.

27.05.2024 на його письмову вимогу від 15.05.2024, яку відповідач отримав 16.05.2024, було надано довідку № 01-187 від 20.05.2024 року про розмір заборгованості, яка станом на 20.05.2024 складає 75447,40 грн, з яких одноразова грошова допомога у зв`язку з виходом на пенсію 67266,30 грн, лікарняний лист за рахунок підприємства 2881, 17 грн, заборгованість за минулі роки за лікарняні листи за рахунок підприємства після утримання обов`язкових платежів: за лютий 2023 року 2608,93 грн. та за липень 2023 року - 2691,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків розрахунку при звільненні країни позивач просить суд на підставі ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.04.2024 по 07.06.2024 в розмірі 59505,29 грн, виходячи з розрахунку: 1266,07 грн х 47 робочих днів, де 1266,07 грн - його середньоденна заробітна плата. Крім цього, просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати при зверненні до суду, що складаються із сплаченого ним судового збору.

Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили.

Відповідач, отримавши копію позовної заяви з доданими до неї документами 02.07.2024, правом подання відзиву на позов не скористався.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 28.08.2018 по 03.04.2024 року перебував у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Центральна», працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

03.04.2024 відповідно до наказу №31-к від 03.04.2024 позивач був звільнений з роботи за ст.38 ч.1 КЗпП за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з виплатою одноразової грошової допомоги на підставі п.10.11 колективного договору ДП «Красноармійськвугілля» від 10.04.2007 року та п.12.15 Галузевої угоди (а.с.10,34).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-5 страховий стаж ОСОБА_1 у вугільній галузі становить 24 роки 6 місяців 12 днів (а.с.11-19).

Згідно довідки Державного підприємства «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Центральна» від 20.05.2024 №01-187 розмір заборгованості перед позивачем на момент його звільнення після відрахування обов`язкових податків і зборів складає 75447,40 грн (а.с.35).

Як вбачається з трекінгу «Укрпошти», письмову вимогу позивача про виплату належних йому при звільненні сум відповідач отримав 16.05.2024 (а.с.31-32). Станом на час звернення з позовом до суду відомостей про отримання позивачем заробітної плати суду не надано.

Згідно довідки роботодавця, середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 від 20.05.2024 року №01-186, складає 1266,07 грн. (а.с.36).

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Якщо виникне спір про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Факт невиплати позивачу належних йому при звільненні сум в загальному розмірі 75447,40 грн. відповідачем не заперечується.

Так як на час вирішення спору вказана сума позивачу не виплачена, вона має бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України.

Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку).

Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, зокрема довідки відповідача №01-186 від 20.05.2024, середньоденний заробіток позивача, розрахований згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, складає 1266,07 грн. (а.с.36).

Як зазначає позивач і не заперечує відповідач, останнім робочим днем позивача на підприємстві був 02.04.2024, у день звільнення 03.04 2024 позивач не працював.

Як встановлено судом, вперше після звільнення з роботи позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про здійснення з ним остаточного розрахунку 15.05.2024. Ця вимога отримана відповідачем 16.05.2024 (а.с.31-32). Доказів того, що таке звернення мало місце до 15.05.2024 позивачем суду не надано.

Отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем заяви про проведення остаточного розрахунку, а саме з 17.05.2024 по день постановлення рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача 1266,07 грн.

Період затримки розрахунку з 17.05.2024 по день постановлення судового рішення складає 44 робочих дні, а сума середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача - 55707, 08 грн. (1266,07 х 44).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст.141 ЦПК України, суд, враховуючи вимоги ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (за вимогу про стягнення заборгованості з заробітної плати, так як позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 вказаного Закону за звернення до суду з такою вимогою від сплати судового збору звільнений). Що стосується витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1133,89 грн.

Керуючись ст.ст.2,5,12,13,141,259,263-265,352,354,355,430 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля», , місце розташування: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, буд.1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованість із заробітної плати в розмірі 75447 (сімдесят п`ять тисяч чотириста сорок сім) грн. 40 коп. без урахування суми податків та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 55 707 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот сім) грн. 08 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1133 (одна тисяча сто тридцять три) грн. 89 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка