УХВАЛА

17 липня 2024 року

м. Київ

справа № 161/7776/22

провадження № 61-9810ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що при ознайомленні з текстом відзиву на поданий ним позов до ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про зміну дати та підстав звільнення він дізнався про те, що громадянин ОСОБА_2 , який працює слюсарем, у пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року повідомив заступнику генерального директора ОСОБА_5 недостовірні відомості, які порушують його честь і гідність та спотворюють його образ сумлінного та дисциплінованого працівника і добропорядного громадянина України. У цій пояснювальній записці він повідомив, що «…під час наради отримав інструктаж по роботі на висоті, за що розписався в наряді допуску, ОСОБА_1 проігнорував. На протязі дня займався ревізією пневмосистеми, оформленням дефектних актів. ОСОБА_1 до мене за допомогою не звертався».

Вказував, що викладений у пояснювальній записці текст є недостовірною інформацією, яка ганьбить його честь і гідність. Недостовірність інформації полягає в тому, що йому ніхто інструктаж з роботи на висоті не проводив і не показував жодних нарядів, не пропонував їх підписувати, такого наряду-допуску не існувало. Вважає, що ОСОБА_2 виконав незаконне розпорядження свого керівника, якому адресована пояснювальна записка.

Просив суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена у пояснювальній записці ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію викладену у пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року, виклавши письмову заяву на адресу генерального директора ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» ОСОБА_4 зі змістом, який спростовує недостовірну інформацію, викладену у пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року в абзацах другому і третьому, які стосуються ОСОБА_1 ; зобов`язати ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» прийняти службову записку ОСОБА_2 із спростуванням недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 та оголосити її на загальних зборах працівників товариства не пізніше, як протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду у даній справі; стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року залишено без змін.

09 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 100 000,00 грн, справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

У доводах касаційної скарги відсутнє посилання на необхідність у формуванні чи суперечливість у практиці застосування статей 201, 277, 297 Цивільного кодексу України, а доводи стосуються питання оцінки доказів судами попередніх інстанцій.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко