УХВАЛА

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 756/388/17

провадження № 61-6798ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шияна Олега Вікторовича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр»,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 73 606,46 грн.

Оболонський районний суд міста Києва заочним рішенням від 06 березня 2019 року позовні вимоги задовольнив. Стягнув з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 60 000,00 грн та проценти за користування коштами у розмірі 13 606,46 грн.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шияна О. В.

Ухвалою від 05 липня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва скаргу задовольнив. Визнав неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шияна О. В. щодо винесення постанови № НОМЕР_2 від 26 жовтня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Скасував постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шияна О. В. № НОМЕР_1 від 26 жовтня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Скасував постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шияна О. В. № НОМЕР_1 від 26 жовтня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Зобов`язав Перший відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) поновити виконавче провадження № НОМЕР_1. Зобов`язав Перший відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) поновити виконавче провадження № НОМЕР_2. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постановою від 29 березня 2023 року Київський апеляційний суд скасував ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні скарги. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У травні 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2024 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав строк для усунення недоліків.

У червні 2024 року до суду надійшли матеріали, якими недоліки касаційної скарги усунуті.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі обставини.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України у рішенні у справі № 10-р(II)/2023 визнав пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Ціна позову у цій справі заявлена у розмірі 73 606,46 грн, тобто станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3 028,00 грн.

Отже, оскаржуване судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить посилань на виняткові обставини, які можуть слугувати підставою для перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у справі з ціною позову, нижчою суми двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведені, а колегія суддів наявність таких винятків не встановила.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шияна Олега Вікторовича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров