Справа № 953/435/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2024 р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Власова Ю.Ю., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Калініченка В.В., -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова зі скаргою в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Калініченка В.В. відносно виконання п. 2 постанови ВП № 75190440 від 03.06.2024, а саме: щодо стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 503.00 грн.; визнати неправомірною в частині стягнення виконавчого збору - 503.00 грн. та скасувати постанову в зазначеній частині, винесену 03.06.2024 старшим державним виконавцем Київського ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Калініченком В.В.

Перевіривши скаргу та дослідивши викладені у ній обставини, суд приходить наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних та приватних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Зі змісту скарги встановлено, що заявник звернувся до суду із скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Калініченка В.В. відносно виконання п. 2 постанови ВП № 75190440 від 03.06.2024, а саме: щодо стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 503.00 грн.; визнання неправомірною в частині стягнення виконавчого збору - 503.00 грн. та скасування постанови в зазначеній частині, винесену 03.06.2024 старшим державним виконавцем Київського ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Калініченком В.В.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Закону «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Частиною другою статті 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справах № 921/16/14-г/15 та № 127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 03 та 10.04.2019 у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц, від 29.05.2019 у справі № 758/8095/15-ц, від 31.03.2020 у справі № 733/889/17.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, скаржником не правильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки у порядку визначеному ст. 447 ЦПК України може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК України.

У зв`язку із цим у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою на дії та рішення державного виконавця, встановивши, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186, 260, 261, 353-355, 477 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Калініченка В.В.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду.

Суддя Ю.Ю. Власова