РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3279/24

Номер провадження 2/495/2326/2024

17 червня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про поділ майна подружжя, у якому просить суд в порядку поділу майна подружжя:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з Будівля магазину літ «А»:

Перший поверх: 52.2 кв. м.

1. торгове приміщення 37.6 кв. м.

2. підсобне приміщення 12.4 кв. м.

3. туалет 2.2 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з Будівля магазину літ «А»:

Другий поверх: 56.6 кв. м.

1. торгове приміщення 40.4 кв. м.

2. підсобне приміщення 13.8 кв. м.

3. туалет 2.4 кв. м.

Сходи розташовані у прибудові літ. «а» площею 7.1 кв. м. місця загального користування.

Стислий виклад позиції позивача

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області 05 вересня 1998 року, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис за № 209.

За час шлюбу сторони побудували та зареєстрували будівлю магазину за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з загальна площа 108.8 кв. м. Будівля магазину літ «А»:

Перший поверх: 52.2 кв. м.

1. торгове приміщення 37.6 кв. м.

2. підсобне приміщення 12.4 кв. м.

3. туалет 2.2 кв. м.

Другий поверх: 56.6 кв. м.

4. торгове приміщення 40.4 кв. м.

5. підсобне приміщення 13.8 кв. м.

6. туалет 2.4 кв. м.

Сходи розташовані у прибудові літ. «а» площею 7.1 кв. м. місця загального користування.

Але будівля зареєстрована в державному реєстрі на позивача, ОСОБА_1 , в зв`язку з цим у сторін виникають непорозуміння та суперечки.

У сторін не завжди складаються добрі стосунки, та в подальшому, щоб не було суперечок між ними в питанні майна, позивач вважаю за необхідне вирішити це питання шляхом звернення до суду та поділити між сторонами будівлю по 1/2 частині та визначити складові які будуть належіть кожному з подружжя.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2024 року провадження по справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради Одеської області, актовий запис № 209.

Під час шлюбу, ними було придбано (спільно нажито) наступне майно, а саме: будівля магазину за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108.8 кв.м. Будівля магазину літ «А»:

Перший поверх: 52.2 кв. м.

1. торгове приміщення 37.6 кв. м.

2. підсобне приміщення 12.4 кв. м.

3. туалет 2.2 кв. м.

Другий поверх: 56.6 кв. м.

4. торгове приміщення 40.4 кв. м.

5. підсобне приміщення 13.8 кв. м.

6. туалет 2.4 кв. м.

Сходи розташовані у прибудові літ. «а» площею 7.1 кв. м. місця загального користування.

Вказане підтверджується наступними досліджуваними у ході судового розгляду доказами: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223509203 від 10.09.2020, власником вказано ОСОБА_1 , та технічною документацією на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Висновки суду

Таким чином, з матеріалів справи достовірно вбачається, що спірне майно набуте під час шлюбу є спільним майном подружжя, є спільною сумісною власністю та подружжя користується рівними правами на це майно. Крім того, відповідач визнав позовні вимоги, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

При цьому судом враховано, що визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майна не порушує прав відповідача на володіння його іншою частиною.

Отже, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст. ст. 16, 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, 5, 12, 77-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя:

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з Будівля магазину літ «А»:

Перший поверх: 52.2 кв. м.

1. торгове приміщення 37.6 кв. м.

2. підсобне приміщення 12.4 кв. м.

3. туалет 2.2 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з Будівля магазину літ «А»:

Другий поверх: 56.6 кв. м.

1. торгове приміщення 40.4 кв. м.

2. підсобне приміщення 13.8 кв. м.

3. туалет 2.4 кв. м.

Сходи розташовані у прибудові літ. «а» площею 7.1 кв. м. місця загального користування.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 )

Суддя Н.Д. Анісімова