КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/735/24 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження №22-ц/824/9853/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Апостолової Вікторії Вікторівни на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення фактів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення фактів, в якій просив суд:

- встановити його особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - село Озерка Ісикульського району Омської області;

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області з бабусею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов'язати Подільський районний відділ Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області поновити актовий запис щодо народження ОСОБА_1 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справів частині вимог заяви про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області з бабусею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З апеляційною скаргою на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року звернувся представник заявника - адвокат Апостолова В.В.

В доводах апеляційної скарги представник заявника зазначає, що відповідно до оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в частині вимоги заяви про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області з бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд відмовив у відкритті провадження у вказаній частині заявлених вимог з огляду на те, що є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, ОСОБА_1 вже звертався до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного проживання в Україні.

Рішенням суду від 13.02.2020 року заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , яким встановлено факт його проживання на території України станом на 13.11.1991 року.

Так, упостанові Київського апеляційного суду від 09.09.2020 року у справі № 381/4142/19 вказано: «Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 13 листопада 1991 року, що має юридичне значення для заявника для оформлення належності до громадянства України, повністю підтверджується зазначеними доказами, які суд відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст. ст. 77-80 Ц11К України.

Такий висновок апеляційного суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 серпня 2018 року в справі №363/214/17-ц.

При цьому, таких доказів щодо проживання на вказаний період часу в с. Троїцьке, Попаснянського району, Луганської області, заявник не надав, що свідчить про необґрунтованість заяви саме в цій частині вимог».

На жаль, на той момент заявник дійсно не мав в наявності належних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Наразі заявник надає архівну довідку, в якій вказано, що ОСОБА_1 є мешканцем АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_1 до заяви про встановлення фактів надаються нові докази, які можуть підтвердити саме факт його постійного проживання на території України в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області станом на 13.11.1991 року разом з бабусею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На переконання апелянта, зазначене свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження. Посилаючись на викладене, просить скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2024 року у справі № 381/735/24, якою відмовлено у відкритті провадження в частині вимоги заяви про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області з бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та передати справу па розгляд до Фастівського міськрайонного суду Київської області зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Відзиви на апеляційну скаргу відсутні.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на апеляційний розгляд вказаної справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині вимог заяви про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області з бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , застосувавши положення частини другої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вже звертався до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного проживання в Україні.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2020 року у справі № 381/4142/19 заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в Україні скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 . Встановлено факт проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 13 листопада 1991 року. Дана постанова набрала законної сили.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 381/4142/19 вбачається, що звертаючись у листопаді 2019 року до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в селіТроїцьке, Попаснянського району, Луганської області, станом на 13 листопада 1991 року, на обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав про те, що проживав разом із своїм батьком він проживав в будинку своєї бабусі- ОСОБА_2 до 12 березня 2001 року.

Перевіривши зазначені обставини та задовольняючи частково вимоги заяви, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року, що має юридичне значення для заявника для оформлення належності до громадянства України, повністю підтверджується зазначеними доказами, які суд відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Поряд із цим, доказів щодо проживання на вказаний період часу в селі Троїцьке, Попаснянського району, Луганської області, заявник не надав, що свідчить про необгрунтованість заяви саме в цій частині вимог.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Необхідність застосування вказаної норми права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно тотожні сторони, підстави та предмет спору. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту і у листопаді 2019 року, і у лютому 2024 року, ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання на території України з метою оформлення громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Тобто предмет заяви в обох випадках є тотожним.

Як на підставу заяви ОСОБА_1 посилався на аналогічні обставини щодо періоду та місця його проживання на території України, яким Київський апеляційний суд у своїй постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 381/4142/19 дав належну правову оцінку.

Та обставина, що у 2024 році заявником здобуто нові докази на підтвердження факту його постійного проживання станом на 13 листопада 1991 року в селі Троїцьке Попаснянського району Луганської області разом з бабусею ОСОБА_2 не може бути підставою для відкриття провадження у цій частині, оскільки таким чином буде порушено принцип правової визначеності.

У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (див. постанову від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися.

Отже, доводи апеляційної скарги заявника, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Апостолової В.В. та залишення без змін ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Апостолової Вікторії Вікторівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар