Провадження № 2/202/1748/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/20308/23

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрометиз ТАС»

третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору

Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

визнання права на отримання даних та стягнення моральної шкоди, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що з 1991 по 1998 рік працював на Відкритому акціонерному товаристві «Дніпрометиз» за фахом волочильника дроту, правонаступником якого є відповідач - Приватне акціонерне товариство «Дніпрометиз». 07.04.1995 отримав виробничу травму на підприємстві.

Відповідач має перед позивачем зобов`язання, щодо забезпечення оформлення всіх документів по виробничій травмі 7 квітня 1995 року, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, а в разі оскарження рішення - подати допомогу в одержанні матеріалів чи зажадати їх від відповідних організацій, відповідно до вимог пункту 35 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків.

24.05.2023 позивач ознайомився з відомостями та інформацією, яка міститься в документах справи № про його страхові виплати, передані на зберігання до Пенсійного Фонду України з Фонду соціального страхування України.

Раніше страхові виплати позивача були передані ВАТ «Дніпрометиз» до Фонду соціального страхування України.

19.07.2001, актом приймання-передачі № 113.58 відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дніпропетровську прийняло від відповідача - тоді ВАТ «Дніпрометиз» особову справу № 1070 позивача про раніше призначену страхову виплату по травмі 07.04.1995.

Передача особової справи № 1070 позивача відбувалася відповідно до Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім`ї на страхову виплату, затвердженою постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 10 від 20.04.2001 (далі - Інструкція).

Згідно внутрішнього опису документів особової (облікової) справи позивача № про страхові виплати, у третьої особи відсутня особова справа позивача № 1070, з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом, яка оформлена відповідно до вимог законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків.

12.06.2023 та 20.07.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив надати докази передачі його особової справи № 1070 по акту приймання-передачі № 113.58 від 19.07.2001. Листом від 10.07.2023 № 40/26-1 позивач не отримав дані про передачу його особової справи № 1070 по акту приймання-передачі № 113.58 від 19.07.2001.

Листом від 18.08.2023 № 40/26-1 позивач отримав повідомлення, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян», сфера застосування цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений трудовим законодавством.

01.09.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про врегулювання спору, в який просив для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів надати достовірну інформації, яка відповідачем була створена та зберігається, а саме: інформацію (задокументовані дані) про передачу особової справи позивача № 1070, по акту приймання-передачі № 113.58 від 19.07.2001; інформацію (задокументований розрахунок) про середньомісячний заробіток позивача для визначення розміру одноразової допомоги по виробничій травмі 07.04.1995, відповідно до пунктів 10 та 24 Правила № 472; інформацію (задокументований розрахунок) про середньомісячний заробіток позивача для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995, відповідно до пунктів 22 та 23 Правила № 472; інформацію (задокументовані відомості - накази) про перерахування розміру відшкодування шкоди позивача (втраченого заробітку) по виробничій травмі 07.04.1995 після підвищення тарифних ставок (окладів) працівників відповідача до 19.07.2001; інформацію (задокументовані відомості) про розмір відшкодування шкоди позивача (втраченого заробітку) по виробничій травмі 07.04.1995 на час передачі його особової справи № 1070, по акту приймання-передачі № 113.58 від 19.07.2001.

17.10.2023, листом за № 40/26-1 від 29.09.2023 позивач отримав відповідь, в якому була відсутня інформація про нього, яка відповідачем була створена та зберігається.

Таким чином, законодавчо закріплено право позивача на отримання вже створеної та задокументованої (збереженої) інформації про нього.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по цивільній справі № 2-1499/04 частково задоволено позов позивача та на його користь з відповідача стягнуто заборгованість по виплаті одноразової допомоги в розмірі 9 244,50 грн. з урахуванням зниження на 5% та сплачених 1 585,98 грн. Загалом 10 830,48 грн. (9 244, 50 + 1 585,98).

Розрахунок одноразової допомоги, застосований Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська в рішенні від 28 травня 2004 року по цивільній справі № 2-1499/04 був наступний: 456,02 х 25 - 456,02 х 25 х 5% = 10 830,48, де 456,02 грн. є середньомісячний заробіток, обчислений судом у порядку, який передбачений пунктами 22 та 23 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків.

Відповідачем були порушені особисті немайнові права позивача, внаслідок поширення недостовірної інформації щодо розміру відшкодування шкоди по виробничій травмі 7 квітня 1995 року, яку позивач має право спростувати.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по цивільній справі № 2-1499/04, був визначений інший розмір відшкодування шкоди по виробничій травмі позивача 7 квітня 1995 року, ніж визначеним відповідачем.

Протиправні дії (бездіяльність) відповідача привела до того, що більше 19 років, недостовірна інформація міститься у документах справи позивача № про страхові виплати, яку він не бажає відкликати.

Своєю тривалою протиправною поведінкою, відповідач порушує конституційні права позивача на соціальний захист, що включає право на страхові виплати у разі часткової втрати працездатності (стаття 46 Конституції України).

Вважає, що йому завдана моральна шкоду, яку він оцінює у сумі 2 178 056,07 грн.

Враховуючи викладене просив суд зобов`язати відповідача відкликати документ із недостовірною інформацією щодо розрахунку середньомісячного заробітку позивача для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995; припинити дії відповідача, які порушують право позивача на соціальний захист, що включає право на забезпечення його у разі часткової втрати працездатності та зобов`язати відповідача виправити недостовірну інформацію щодо розрахунку середньомісячного заробітку позивача для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995; визнати право позивача на отримання даних щодо розрахунку середньомісячного заробітку для визначення розміру одноразової допомоги по виробничій травмі 07.04.1995, розрахованого відповідно до пунктів 10 та 24 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків; визнати право позивача на отримання даних щодо розрахунку середньомісячного заробітку для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995, розрахованого відповідно до пунктів 22 та 23 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків; визнати право позивача на отримання даних щодо наказів про перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку) по виробничій травмі 07.04.1995 після підвищення тарифних ставок (окладів) працівників відповідача; відшкодувати моральну (немайнову) шкоду у сумі 2 178 056,07 грн.

20.11.2023 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов, а третій особі строк для подання пояснень щодо позову.

27.12.2023 через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення третьої особи відповідно до яких з 01.01.2023 питання нарахування та виплати щомісячних страхових виплат належить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Паперова особова справа позивача №1070 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

До прийняття Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 01.01.2001 року нарахування та виплата щомісячних страхових виплат особам, постраждалим від нещасного випадку на виробництві та які мають професійні захворювання здійснювалась підприємствами.

З набранням чинності Закону № 1105 вказані функції були передані органам Фонду соціального страхування.

Відтак, як зазначено Позивачем в позовній заяві, його особова справа, була передана відповідачем 19.07.2021, згідно акту прийому - передачі № 113.58 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Дніпропетровську.

В матеріалах особової справи заява позивача власнику підприємства (відповідачу) про первинне призначення відшкодування шкоди відсутня. Разом з тим, питання про місце знаходження вказаної заяви доцільніше адресувати відповідачу ніж Третій особі у даній справі.

Щодо висновків з акту огляду МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності, то вони наявні в особовій справі Позивача № 1070 та є підставою нарахування та виплати страхових виплат Позивачу. Згідно вказаних висновків приймалися постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.

17.01.2024 від відповідача надійшов відзив на позов з якого випливає, що ПАТ «Дніпрометиз» позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить провадження по справі закрити з наступних підстав.

З 22.08.1991 до 26.03.1998 Позивач працював на підприємстві Відповідача волочильником дроту і за цей час двічі отримував виробничі травми: 07.04.1995 (ушкодження ноги) та 09.12.1997 (ушкодження хребта).

Травма Позивача від 07.04.1995 була визнана такою, що пов`язана з виробництвом, за нею Відповідачем було складено акт форми Н-1 і до 01.04.2001 здійснювалось відшкодування шкоди Позивачеві за встановленим йому МСЕК відсотком стійкої втрати професійної працездатності за цією травмою.

Після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (первинна назва цього закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», надалі Закон про держсоцстрахування) Відповідач у 2001 році передав Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську (надалі також Фонд), правонаступником якого на сьогоднішній день є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі Третя особа), особову справу по страхових виплатах Позивачеві з довідкою про розмір його середнього заробітку до виробничої травми від 07.04.1995.

В подальшому страхові виплати Позивачеві за цією виробничою травмою здійснюються по сьогоднішній день Третьою особою.

Травма Позивача від 09.12.1997 службовою комісією Відповідача не була визнана такою, що пов`язана з виробництвом, внаслідок відсутності травмуючого фактору, тож йому було відмовлено в складанні акту форми Н-1 та постановленні цієї травми на облік як нещасного випадку на виробництві. Не погоджуючись з таким рішенням Відповідача, Позивач звернувся із заявою про складання акту форми Н-1 в комісію з трудових спорів (КТС), рішенням якої йому також було відмовлено у складанні акту форми Н-1.

Не погоджуючись з такими рішеннями Відповідача й КТС Позивач звернувся з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, рішенням якого від 24.10.2005 у цивільній справі № 2-76/2005 було встановлено факт нещасного випадку на виробництві за травмою Позивача від 09.12.1997. Відтоді Позивач отримує страхові виплати від Третьої особи за обома виробничими травмами за встановленим йому МСЕК сукупним відсотком (10 % + 20 %) стійкої втрати професійної працездатності, при цьому для розрахунку страхових виплат за обома травмами прийнято середній заробіток Позивача до його першої травми (від 07.04.1995) за його особистою заявою.

З 1998 Позивач велику кількість разів звертався до суду з вимогами до Відповідача, що тим чи іншим чином стосуються чи є аналогічними заявленим ним в межах поточної справи позовним вимогам.

Всі ці справи було розглянуто Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська і перебувають в його архіві.

При цьому Позивач знову й знову звертається з позовами до Відповідача, що містять вимоги аналогічного чи подібного змісту, чим зловживає своїми процесуальними правами, користуючись звільненням від сплати судового збору.

Вимоги Позивача аналогічного змісту вже були неодноразово розглянуті й вирішені судами раніше.

Щодо позовних вимог №№ 15, ці вимоги є взаємопов`язаними одна з одною та стосуються розміру середньомісячного заробітку Позивача, що першій його травмі від 07.04.1995.

Позивач вже неодноразово заявляв вимоги щодо встановлення/визнання/перерахунку/тощо розміру такого середньомісячного заробітку для подальшого збільшення йому виплат за обома його виробничими травмами за встановленим йому МСЕК сукупним відсотком (10 % + 20 %) стійкої втрати професійної працездатності.

Зокрема, в межах справи № 2-3124/10 у своїй позовній заяві від 09.08.2010 просив зобов`язати Відповідача надати через Позивача до Фонду розрахунок втраченого заробітку із зазначенням розміру такого середньомісячного заробітку за останні 12 та 3 повних календарних місяців роботи до травми від 07.04.1995.

Проте рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2011 (у задоволенні цієї вимоги було відмовлено, а у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Позивача було відмовлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2011.

Також, у межах справи № 202/1281/20 у своїй позовній заяві від 27.02.2020 з урахуванням заяви про усунення недоліків Позивач просив зобов`язати Відповідача надати Позивачу довідку про розмір і розрахунок середньомісячного заробітку Позивача, який він мав до ушкодження здоров`я по травмі від 07.04.1995, розрахований за 3 останні повні календарні місяці роботи до цієї травми, відкоригованого на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Позивача за цією травмою (первинно з 07.08.1995).

Проте рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2020 залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.03.2021 у задоволенні цієї вимоги було відмовлено, а у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Позивача було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 20.04.2021. Також Верховний суд ухвалою від 16.06.2021 повернув заяву Позивача про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 20.04.2021.

Також, у межах справи № 202/5535/21 у своїй позовній заяві від 09.09.2021 Позивач просив зобов`язати Відповідача надати Позивачу копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за період роботи Позивача на підприємстві Відповідача та наказів по підприємству Відповідача № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000; зобов`язати Відповідача надати Позивачу відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по травмі Позивача від 07.04.1995 була надана довідка про розмір втраченого заробітку в сумі 70,92 грн. у складі переданої Відповідачем Фонду у 2001 році особової справи Позивача по страхових виплатах внаслідок нещасного випадку на виробництві; зобов`язати Відповідача надати Позивачу відповідь про розмір його середньомісячного заробітку перед травмою Позивача від 07.04.1995; зобов`язати Відповідача надати Позивачу відповідь про розмір загального коефіцієнту підвищення його середньомісячного заробітку за період з 07.08.1995 до 19.07.2001 (дати передання Відповідачем Фонду особової справи Позивача по страхових виплатах внаслідок нещасного випадку на виробництві); встановити вину Відповідача, який не виконує свої зобов`язання по забезпеченню оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, відповідно до вимог п. 35 Правил № 472, і стягнути з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду в сумі 240000 грн.

Проте рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2022 залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.07.2023 у задоволенні всіх цих вимог було відмовлено. Позивачем двічі подавалася касаційна скарга на ці судові рішення, проте двічі у відкритті касаційного провадження за такою касаційною скаргою Позивача було відмовлено, востаннє ухвалою Верховного Суду від 12.01.2024.

Також, у межах цієї ж справи № 202/5535/21 у своїй позовній заяві від 09.09.2021 Позивач просив зобов`язати Відповідача надати Позивачу розмір і розрахунок його середньомісячного заробітку до травми від 07.04.1995, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472.

Проте ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2022 залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.07. провадження за цією вимогою було закрито. Позивачем двічі подавалася касаційна скарга на ці судові рішення, проте двічі у відкритті касаційного провадження за такою касаційною скаргою Позивача було відмовлено, востаннє ухвалою Верховного Суду від 12.01.2024.

Відповідно до ст. 171 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого КМУ. Ця норма законодавства діє в такій редакції з 1993 року.

Таке розслідування щодо травми Позивача від 07.04.1995 було проведено Відповідачем за чинним на той час Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях (затверджено постановою КМУ від 10.08.1993 № 623), внаслідок чого було складено акт форми Н-1, ця травма Позивача була постановлена на облік як нещасний випадок на виробництві і до 2001 року Позивач отримував виплати за нею саме від Відповідача.

У 2001 Відповідач році передав Фонду особову справу по страхових виплатах Позивачеві за його травмою від 07.04.1995. В подальшому (в силу Закону про держсоцстрахування) страхові виплати Позивачеві здійснювались Фондом, а на сьогоднішній день Позивач отримує страхові виплати від Третьої особи за обома своїми виробничими травмами за встановленим йому МСЕК сукупним відсотком (10 % + 20 %) стійкої втрати професійної працездатності.

У поточній позовній заяві Позивач зазначає, що він 24.05.2023 ознайомився з матеріалами своєї особової справи у Третьої особи і нібито виявив, що згідно внутрішнього опису документів такої його особової (облікової) справи про страхові виплати у Третьої особи відсутня особова справа Позивача з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом, яка оформлена відповідно до вимог законодавства.

Зауважуємо, що таке твердження Позивача поряд із наявним у ньому внутрішнім протиріччям самого змісту не відповідає дійсності.

Облік виробничої травми Позивача від 07.04.1995 і отримання Позивачем виплат за нею від Третьої особи підтверджує виконання Відповідачем обов`язку за належної передачі особової справи по страхових виплатах Позивачеві до Фонду у 2001 році.

Оскільки особова справа Позивача була прийнята у 2001 році Фондом від Відповідача за актом прийняття-передачі, при цьому Позивач почав отримувати від Фонду відповідні страхові виплати, то така особова справа була належним чином оформлена Відповідачем і містила все необхідні документи і відомості для здійснення страхових виплат Позивачеві.

З 2001 року (після передачі Відповідачем до Фонду особової справи Позивача по страхових виплатах) всі наступні правовідносини за виплатою й перерахунком таких страхових виплат (в силу Закону про держсоцстрахування) відбуваються лише між Відповідачем (як застрахованою особою) та Фондом (його правонаступниками).

Всі наведені Позивачем обґрунтування щодо необхідності здійснення перерахунку середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я від 07.04.1995, вже неодноразово розглядалися судами раніше. Більш того, Позивач неодноразово звертався з вимогами про здійснення такого перерахунку безпосередньо до Фонду в межах адміністративного судочинства.

Доводи Позивача про порушення його особистих немайнових прав внаслідок нібито поширення Відповідачем недостовірної інформації про розмір середньомісячного заробітку, який Позивач мав до ушкодження здоров`я від 07.04.1995, як і внаслідок нібито дискримінаційних дій Відповідача у відношенні до Позивача, тим більш вимога Позивача про стягнення з Відповідача моральної шкоди за це задоволенню не підлягають.

17.01.2024 по справі відбулась заміна відповідача з ПАТ «Дніпрометиз» на його правонаступника - ТОВ «Дніпрометиз ТАС».

21.02.2024 судом, за клопотанням позивача, витребувані докази.

27.03.2024 підготовче провадження по справі закрите, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив провадження у справі закрити з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач неодноразово звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовами про встановлення середньомісячного заробітку у зв`язку з травмою на виробництві від 07 квітня 1995 року у розмірі 456, 02 грн. для держання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню та визнання його права на забезпечення в разі часткової втрати працездатності.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2004 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 та на його користь з ВАТ «Дніпрометиз» стягнуто заборгованість по щомісячним платежам з 01 квітня 1995 року по 01 червня 2001 року у сумі 9 917,67 грн., з 11 січня 1998 року по 01 червня 2004 року у розмірі 4 215,25 грн., а всього 23 377,42 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду, про встановлення розміру втраченого заробітку та зобов`язання відповідача передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду довідку про розмір втраченого заробітку для розрахунку страхових виплат, позов задоволено та встановлено розмір втраченого базового заробітку з 7 серпня 1995 року, по отриманій 7 квітня 1995 року травмі в сумі 456 грн. 02 коп. Встановлено розмір втраченого заробітку з 1 квітня 2001 року в сумі 242 грн. 15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 1 614 грн. 30 коп. для розрахунку страхових виплат по соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, що спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV, в редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення. Зобов`язано відповідача ВАТ «Дніпрометиз» передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду довідку про розмір втраченого заробітку з 1 червня 2001 року в сумі 242 грн. 15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати для розрахунку страхових виплат у розмірі 1 614 грн. 30 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року скасовано, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 квітня 2009 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду, про встановлення розміру середньомісячного заробітку для обчислення відшкодування потерпілому втраченого заробітку та зобов`язання передати довідку про розмір втраченого заробітку для розрахунку страхових виплат.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду про відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрометиз» про скасування наказу та встановлення середнього заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду про встановлення факту каліцтва та стягнення середньомісячного заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 року справі № 2-76/2005 встановлено факт того, що грижа диску, виявлена у ОСОБА_1 09.12.1997 року виникла при виконанні ОСОБА_1 своїх службових обов`язків. Встановлено факт того, що захворювання виявлене 09.12.1997 року у ОСОБА_1 пов`язане з трудовим процесом. Встановлено факт того, що захворювання, яке виникло 09.12.1997 року є нещасним випадком на виробництві.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2006 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 року залишено без змін.

За особистою заявою позивача при розрахунку страхових виплат за цим страховим випадком відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, у справі було взято середньомісячний заробіток, що передував першому ушкодженню здоров`я позивача від 07.04.1995 року та був наданий відповідачем при передачі у 2001 році особової справи позивача за актом прийому-передачі.

Тобто позивачем було реалізоване його право, передбачене ч. 13 ст. 34 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до якої у разі повторного ушкодження здоров`я середньомісячний заробіток, за бажанням потерпілого, обчислюється за відповідні періоди, що передували першому або повторному ушкодженню здоров`я.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №160/30808/23 встановлено, що особовій справі позивача, якій присвоєно новий номер - № , після передачі ВАТ Дніпрометиз до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дніпропетровській області документів, які підтверджують право застрахованого на страхові виплати, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання згідно акту приймання-передачі № 113.58 від 19.07.2001, справа про страхові виплати у зв`язку із нещасним випадком, що стався із позивачем 07.04.1995 під час роботи на ВАТ Дніпрометиз, була передана до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 19.01.2001 з розміром щомісячної страхової виплати 70,92 грн при втраті професійної працездатності 15 %, що підтверджується постановою про продовження раніше призначеної страхової виплати від 19.07.2001 № 1070.

Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області продовжило страхові виплати з 01.07.2001.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 по справі № 2-76/2005 було встановлено факт нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 під час виконання роботи на ВАТ Дніпрометиз 09.12.1997.

За висновком МСЕК № 1 м. Дніпропетровська від 10.11.2006 ОСОБА_1 було встановлено втрату професійної працездатності по сукупності двох випадків в розмірі 30 % з 26.10.2006, в тому числі повторно по травмі 07.04.1995 10 %, по травмі 09.12.1997 20 % первинно.

Згідно даних особової справи позивача №, призначення страхових виплат по травмі 09.12.1997 Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області проводило на підставі:

рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 по справі № 2-76/2005 про встановлення факту того, що захворювання, яке виникло 09.12.1997 є нещасним випадком на виробництві;

виписки з акту огляду травматології МСЕК від 10.11.2006 № 012271 про встановлення 20 % втрати професійної працездатності з 26.10.2006;

заяви ОСОБА_1 від 04.12.2006;

довідки ВАТ Дніпрометиз про розмір заробітку ОСОБА_1 на 10.07.2001 по нещасному випадку 07.04.1995.

Відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_1 , Дніпровським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у продовж наступних років приймалися постанови про продовження раніше призначеної страхової виплати потерпілому, про призначення страхових виплат, про призначення перерахованої страхової виплати станом на відповідну календарну дату, про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово) станом на відповідну календарну дату, про індексацію щомісячних страхових виплат станом на відповідну календарну дату.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність- ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вищевказаними рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, відповідно до яких визнано право позивача на отримання страхових виплат у зв`язку з частковою втратою працездатності.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача відкликати документ із недостовірною інформацією щодо розрахунку середньомісячного заробітку позивача для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995, але під час судового розгляду справи позивачем не доведено, що в матеріалах його особової справи № міститься недостовірна інформація щодо розрахунку середньомісячного заробітку позивача для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995.

Під час судового розгляду також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем вчиняються дії, які порушують право позивача на соціальний захист, що включає право на забезпечення його у разі часткової втрати працездатності.

Щодо позовних вимог в частині визнання права позивача на отримання даних щодо розрахунку середньомісячного заробітку для визначення розміру одноразової допомоги по виробничій травмі 07.04.1995, розрахованого відповідно до пунктів 10 та 24 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків; визнання права позивача на отримання даних щодо розрахунку середньомісячного заробітку для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку (або відповідної його частини) по виробничій травмі 07.04.1995, розрахованого відповідно до пунктів 22 та 23 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків; визнання права позивача на отримання даних щодо наказів про перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку) по виробничій травмі 07.04.1995 після підвищення тарифних ставок (окладів) працівників відповідача суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки усі вказані дані знаходяться у особовій справі ОСОБА_1 №, яка знаходиться у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, і відповідач та третя особа не заперечують право ОСОБА_1 на ознайомлення з нею, а відтак не заперечують право позивача та отримання даних.

З огляду на вимоги статтей 2, 4 ЦПК України, об`єктом судового захисту в цивільному судочинстві є не будь-яке законне право, а порушене законне право позивача.

Суд також зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме: має довести які її права та законні інтереси безпосередньо порушені відповідачем і якими діями.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоду у сумі 2 178 056,07 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди, її розмір; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. (ст.23 ЦК України)

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Враховуючи той факт, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження у належних та допустимих доказах факт порушення прав позивача, а отже і факт завдання моральної шкоди відповідачем позивачу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом також не встановлено підстав для закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 хоча і є схожими на його позовні вимоги в інших справах, які зазначені в рішенні, але не є тотожними їм, що виключає закриття провадження на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 19.07.2024.

Суддя А. О. Михальченко