Справа № 638/9384/24
Провадження № 2/638/4392/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Поддубкіної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

24.05.2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.07.2013 вона позичила відповідачу ОСОБА_2 гроші у сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 119 460 грн, за офіційним курсом НБУ, про що склали письмовий договір, який підписано сторонами, термін позики склав один рік. 31.01.2014 ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 кошти у іноземній валюті доларах США у сумі 7000 грн, що еквівалентно 278 740 грн, а на момент позики дорівнювало 55951 грн. ця позика була оформлена у вигляді розписки, яку власноруч підписала ОСОБА_2 , цей борг вона зобов`язалась повернути через три роки, тобто у 2017 р. У липні 2014 ОСОБА_2 не повернула борг позивачу, у наступні роки відповідач не повернула борг так само. На звернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 пояснювала, що не мала можливості повернути борг і просила відтермінувати сплату. Сторони склали додаток до договору позики у виді рукописних дописів, про те, що строк виконання зобов`язання за позикою перенесено на 17.10.2018. пізніше позивач та відповідач дописували додатки до договору що стосувались продовження строку дії декілька разів: до 20.10.2020, до 20.10.2023. на момент складання і подання позову зобов`язання з повернення позики не виконані. ОСОБА_2 також не повернула борг у сумі 7000 доларів США, продовження строку дії позики у сумі 7000 доларів США позивач і відповідач також оформлювали розписками про продовження строку дії боргового зобов`язання. Вони продовжували строк до 07.01.2018, до 31.01.2020, до 31.01.2023. окрім того, у виді гарантії повернення 7000 доларів США, відповідач ОСОБА_2 зазначила у розписці про своє погодження передати ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки, що розташована у с. Синиченко Ізюмського району Харківської області. Однак, пізніше, ОСОБА_3 доповнила розписку записом про своє небажання отримувати повернення боргу у виді земельної ділянки. На момент звернення до суду позивач не повернула борг. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 3000 доларів США за договором позики від 30.07.2023 та 7000 доларів США за розпискою від 31.01.2014.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.

29.05.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху. 31.05.2024 позивачем усунуто недоліки.

На виконання вимог ч. 6,8 ст. 187 ЦПК України судом, 03.06.2024, направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь отримано 03.06.2024.

03.06.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.

21.06.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що в матеріалах справи відсутні докази щодо передачі їй позивачем грошових коштів за договором позики від 03.07.2013 у розмірі 3000 дол. США, будь-яким належним чином вказаного факту позивачем не доведено. Наведені аргументи щодо пролонгації строку повернення грошових коштів по договору позики також не свідчить про факт отримання грошових коштів від позивача. Більш того, допис позивачки стосовно того, що вона погоджується отримати грошові кошти 20.10.2023 взагалі був зроблений без її відома. Рукописні написи мають виправлення, що не допускається у документах. Отже, позовні вимоги про стягнення 3000 дол. США не підлягають задоволенню. Стосовно вимог про повернення грошових коштів у розмірі 700 дол. США, позивач вказує, що розпискою не зазначено, що відповідачем отримано грошові кошти, а вказано, що вона отримує інвестицію розміром 7000 дол. США. Відсутнє зазначення, що така інвестиція отримується у борг, жодні грошові кошти у розмірі 7000 дол. США відповідач взагалі не отримувала, іншого позивачем не доведено, у розписці йде мова, що відповідач зобов`язується повернути саме 7000 доларів США. Тобто жодного вказання про те, що відповідач зобов`язується повернути грошові кошти у розмірі 7000 доларів США розписка не містить. Строк повернення виникає з моменту оформлення інвестиції, однак позивачем не надано жодних документів, що будь- які інвестиції оформлялись, отже строк повернення інвестиції фактично не настав. Позивачем не доведено, що нею були передані саме грошові кошти у вигляді інвестиції, а не будь-які інші майно цінності, які, відповідно до вимог ЗУ «Про інвестиції та інвестиційну діяльність» є інвестиціями. Не надано доказів того, що такі інвестиції були на неї оформлені. Зазначає, що вона не отримувала від позивачки грошові кошти у сумі 7000 доларів США чи будь-які інші цінності вказаного еквіваленту, згідно з розпискою від 31.01.2014. наявність розписки жодним чином не свідчить про існування саме боргового зобов`язання. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

12.07.2024 позивачем долучено до справи оригінали документів, а саме договору позики та розписки.

Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її безпосередньої участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Носової Ю.М, надійшла заява про проведення судового розгляду без її безпосередньої участі у судовому засіданні. Позов ОСОБА_1 просила задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, разом з відзивом надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволені позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 30.07.2013 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики. П. 1.1 вказаного договору передбачено, що позикодавець передає у власність позичальнику гроші у сумі 3000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей у строк до 30.07.2014. Сторонами визначено, що сума процентів становить 0% (п. 1.2 договору).

Окрім того, сторонами погоджено, що у зв`язку з воєнними діями та відсутністю економічних можливостей, за спільною згодою, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк виконання по позиці переноситься на 17.10.2018. Потім сторони погодили, що повернення коштів перенесено на 20.10.2020. У подальшому сторони погодили, що повернення коштів перенесено на 20.10.2023.

Оригінал договору від 30.07.2013 досліджено у судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.

31.01.2014 ОСОБА_2 склала розписку про те, що вона, ОСОБА_2 , взяла у ОСОБА_1 інвестицію у розмірі 7000 доларів США на розвиток бізнесу. Строк повернення з моменту оформлення інвестиції 2017 р. (три роки). За згодою сторін повернення можливо у вигляді 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована у с. Синичино, Ізюмського району Харківської області.

Сторонами було погоджено, що строк повернення продовжено до 31.01.2020. у подальшому сторонами погоджено, що строк продовжено до 31.01.2023. Окрім того, ОСОБА_1 зазначила, що земельна ділянка у вигляді компенсації їй не потрібна.

Оригінал розписки від 31.01.2014 досліджено у судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.1 ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони позичальника, а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики.

Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання ( статті 527-545 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це перед усім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ст. 509 ЦК України передбачає, що кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, станом на день розгляду справи грошові кошти у повному обсязі не повернуті.

Отже, сума позики за договором від 30.07.2013 у сумі 3000 доларів США та за розпискою від 31.01.2014 у сумі 7000 доларів США підлягає стягненню з відповідача, в повному обсязі.

Що стосується валюти, у якій слід стягнути заборгованість.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 статті 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, суд приходить до висновку про стягнення боргу саме у доларах США, оскільки, як вбачається з дослідженого договору позики та розписки, позивачем передано відповідачу саме грошові кошти у доларах США.

Суд не приймає заперечення відповідача, про те, що у ОСОБА_2 не отримувала грошові кошти у сумі 3000 грн. Так, з наданого оригіналу договору позики вбачається, що ОСОБА_1 , як позикодавець, передала у власність ОСОБА_2 , як позичальнику грошові у сумі 3000 грн. Окрім того, сторонами погоджено строк повернення боргу, а подальшому, погоджено продовження строку повернення боргу.

Також, не приймаються посилання відповідача, з приводу її непогодження продовження строку повернення боргу на 20.10.2023, оскільки наданий оригінал договору містить запис «возврат переносится на 20.10.2023» (мовою оригіналу) та запис наступного змісту: «согласна получить деньги у сумме 3000 доларов США в указанніе заемщиком сроки, т.е. 20.10.2023» (мовою оригіналу).

Доказів того, що відповідач не виконувала вказані записи, не вчиняла свого підпису на вказаному договорі, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Є неспроможними посилання відповідача, що у розпизці від 31.01.2014 не визначено, а позивачем не доведено, що нею (позивачем) були передані саме грошові кошти у вигляді інвестиції, а не будь-які інші майнові цінності, адже у розписці чітко зазначено, що ОСОБА_2 взяла у борг ОСОБА_1 інвестиції у розмірі 7000 доларів США, окрім того, визначено строк повернення грошових коштів. Доказів того, що вказана розписка написана не відповідачем, що підписана не нею, а також того, щ вона написана під будь-яким тиском, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №754/3591/21 не можуть бути прийняті судом, оскільки у вказаній постанові зазначено, що «зі змісту дослідженої судами розписки не вбачалося отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг й не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу». Разом з тим, як вбачається дослідженого як договору позики, так і розписки чітко вбачається, отримання відповідачем від позивача коштів саме у борг та встановлено обов`язок повернути грошові кошти.

З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який сплачено позивачем при звернені до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 509, 533, 524, 545, 526, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 30.07.2013 у розмірі 3000 (три тисячі) дол. США, суму боргу за розпискою від 31.01.2014 у розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, а всього 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 3892 (три тисячі вісімсот дев`яносто дві) грн.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.07.2024.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД