УХВАЛА

22 липня 2024 року

м. Київ

справа № 504/3606/14-ц

провадження № 61-6658сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д.,

Фаловської І. М., Червинської М. Є.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С., Цюри Т. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Орзіх Юрій Геннадійович, Фонтанська сільська рада Одеської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Орзіх Ю. Г., Фонтанська сільська рада Одеської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , після її смерті відкрилась спадщина на 4/5 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її чоловік - ОСОБА_6 та він, як син померлої. Крім того, спадкоємцями ОСОБА_5 були також діти її покійного сина ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - онуки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Посилався на те, що спадщину він прийняв, оскільки проживав з батьками протягом останніх років, вів з ними спільне господарство.

Після смерті ОСОБА_5 , він та ОСОБА_6 звернулись до приватного нотаріуса Орзіх Ю. Г., який надав консультацію з оформлення спадщини, рекомендував оформити спадщину на ОСОБА_6 . Зазначав, що він вважав, що все майно, яке залишиться після смерті його матері, успадкує його батько.

В подальшому стало відомо, що 21 грудня 2011 року приватний нотаріус

Орзіх Ю. Г. видав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_5 - 4/5 часток житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 882. Свідоцтво про право на спадщину на 2/5 частки зазначеного житлового будинку видано також його батькові - ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі за № 883.

Зауважував, що з таким оформленням спадщини не був згоден ні він, ні батько ОСОБА_6 , у зв`язку із чим вони звернулися до нотаріуса із заявами про перегляд розподілу спадщини. Крім того, із заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину та перерахунок часток у спадщині до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 . Однак, нотаріус відмовив у перерозподілі спадщини з посиланням на відсутність дозволу органу опіки та піклування на зменшення частки малолітньої ОСОБА_2 у спадщині.

ІНФОРМАЦІЯ_4 його батько ОСОБА_6 помер, залишивши заповіт на його користь. Однак, за свого життя ОСОБА_6 не оформив нотаріальної згоди на включення його до кола спадкоємців.

Зазначав, що нотаріус при видачі оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом неправильно вирахував частки спадкоємців у спадщині, зокрема не врахував 3/6 частки ОСОБА_6 в спільному подружньому майні та 1/6 частки в порядку спадкування за законом після смерті дружини, тобто батькові мало б належати 4/6 частки спадкового майна. Крім того, вважав, що 1/6 частка майна у спадщині мала б належати йому, а 1/6 частка, на яку мав право його покійний брат, повинна була бути поділена між його дочками ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , тобто по 1/12 частці.

З огляду на наведене та з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:

- встановити факт прийняття ним спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21 грудня 2011 року приватним нотаріусом Орзіх Ю. Г. щодо майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване в реєстрі за № 882;

- скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 на 2/5 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21 грудня 2011 року приватним нотаріусом Орзіх Ю. Г. щодо майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцю ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі за № 882;

- скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_6 на 2/5 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 ;

- внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом на майно

ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши, що його частка становить 1/6 майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , частка ОСОБА_6 із урахуванням його частини у спільному майні подружжя становить 4/6 часток, частка ОСОБА_2 становить 1/12 часток, частка ОСОБА_4 становить 1/12.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не надав доказів використання досудової процедури реалізації спадкових прав, не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не встановив факт проживання зі спадкодавцем в окремому провадженні, з огляду на те, що він зі спадкодавицею не був зареєстрований за однією адресою на час відкриття спадщини.

ОСОБА_4 заявлені позовні вимог ОСОБА_1 визнала у повному обсязі.

Приватний нотаріус Орзіх Ю. Г. заперечував проти задоволення позову. Зазначав, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 видані з урахуванням усіх вимог чинного законодавства. Посилався на те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була відкрита на підставі заяви ОСОБА_6 , яким було повідомлено, що інших спадкоємців немає. Крім того, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нього не надходило. Правових підстав для перерозподілу спадщини, яка належить у тому числі малолітній особі, та включення до числа спадкоємців ОСОБА_1 , який пропустив строк для прийняття спадщини, не було, про що він роз`яснив сторонам у спорі. Більш того, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що суперечать одна одній.

Фонтанська сільська рада Одеської області просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення прав дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 березня 2021 року позов задоволено частково.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21 грудня 2011 року приватним нотаріусом Орзіх Ю. Г. щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкоємцю ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване в реєстрі за № 882, і скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2 2/5 часток житлового будинку, розташованого в

АДРЕСА_1 , у зв`язку з правом позивача ОСОБА_1 на частку у спадщині.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21 грудня 2011 року приватним нотаріусом Орзіх Ю. Г. щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкоємцю ОСОБА_6 , зареєстроване в реєстрі за № 882, і скасовано державну реєстрацію за

ОСОБА_6 2/5 часток житлового будинку, розташованого в

АДРЕСА_1 , у зв`язку з правом позивача ОСОБА_1 на частку у спадщині.

Внесено зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом в частині права на частку позивача ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом майна

ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , оскільки постійного проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Однак приватний нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 не врахував права позивача на спадкування, а також заяв інших спадкоємців про внесення змін до одержаних ними свідоцтв про право на спадщину за законом і включення до них ОСОБА_1 , що є підставою для визнання їх частково недійсними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено. Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Лиманського районного нотаріального округу Одеської області (після зміни приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області) Орзіх Ю. Г. задоволено.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 березня 2021 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Орзіх Ю. Г., Фонтанської сільської ради Одеської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про фактичне прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 , оскільки зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини було відмінним від зареєстрованого місця проживання спадкодавиці. Заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, позивач не подавав, письмової згоди інших спадкоємців, які прийняли спадщину ( ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ), на подання нотаріусу спадкоємцем ОСОБА_1 , який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини, немає, а тому відсутні правові підстави для спадкування ним майна померлої ОСОБА_5 .

Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5 не є належним способом захисту права на спадкування, яке позивач вважає порушеним. Щодо майна ОСОБА_5 видані свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом, право власності за її спадкоємцями зареєстровано у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції також вважав обґрунтованими доводи апеляційних скарг щодо розгляду судом справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 та нотаріуса Орзіх Ю. Г., не повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що в силу пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції визначив, що підставами касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції є підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні порушив норми процесуального права - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі

№ 222/1109/17, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 28 квітня

2021 року у справі № 204/2707/19.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 504/3606/14-ц та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У червні 2023 року матеріали справи № 504/3606/14-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не урахував, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані ним та належним чином оцінені судом першої інстанції.

Заявник зауважує, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Також вважає, що суд апеляційної інстанції помилково визначив його правовий статус у спірних спадкових правовідносинах, як спадкоємця, що пропустив строк на прийняття спадщини. Зазначає, що він в силу частини третьої статті 1268 ЦК України є спадкоємцем, який вже прийняв спадщину, оскільки фактично постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому йому не потрібно було звертатися окремо до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або звертатися із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Зауважує, що відносно спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Крім того, посилається на те, що апеляційний суд помилково прийняв до уваги позицію нотаріуса, який вважав його спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, та вказував, що для внесення змін до свідоцтв потрібні заяви спадкоємців про згоду на включення до кола спадкоємців ОСОБА_1 , який пропустив строк на прийняття спадщини, та згода органу опіки та піклування, оскільки частка у спадщині малолітньої спадкоємиці ОСОБА_2 зменшиться. Проте суд не врахував те, що права малолітньої спадкоємиці ОСОБА_2 не порушуються з тих підстав, що всі спадкоємці у цій справі, зокрема ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , є спадкоємцями першої черги за законом та частки у спадщини кожного зі спадкоємців є рівними. Натомість видача нотаріусом свідоцтв про право на спадщину лише ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відбулася з порушенням його прав, з огляду на те, що на момент видачі цих свідоцтв іншим спадкоємцям він вже прийняв спадщину у силу частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв нотаріусу про відмову від спадщини.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виявив правову проблему у спірних правовідносинах і вважав, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у зв`язку з необхідністю відступлення від висновків щодо застосування статей 1300, 1301 ЦК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року в справі № 295/12917/19-ц (провадження № 61-102св23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18) вказано, що: порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину передбачено статтею 1300 ЦК України. Так, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. За таких обставин, передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. Якщо документи підтверджують право власності спадкоємців на нерухоме майно, відомості про зміни повинні бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку.

У справі № 758/5329/15 Верховний Суд задовольнив вимоги про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом правонаступників спадкоємця, яка померла, вирішив внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, зазначивши таку особу спадкоємцем у відповідному свідоцтві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2023 року в справі № 295/12917/19-ц (провадження № 61-102св23) вказано, що частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Порушення у зв`язку із виданням свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Позивач на час відкриття спадщини був малолітньою особою, та є таким, що прийняв спадщину після померлого батька відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України.

Установивши, що донька не мала права на спадкування всього майна після смерті батька, а мала права на спадкування лише 1/2 частини спадкового майна, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання частково недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, оскільки таке свідоцтво порушує права неповнолітнього спадкоємця.

Тобто, у наведеній справі № 295/12917/19-ц Верховний Суд, погодився із задоволенням вимоги про визнання частково недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, виданого особі, що мала права на спадкування, за наявності умов для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

На думку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

- слід розмежовувати внесення змін до свідоцтва про право на спадщину від визнання його недійсним;

- недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі;

- підстави внесення змін до свідоцтва не пов?язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду;

- у ЦК України не визначено підстави внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов?язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК);

- виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним;

- внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є належним способом захисту права у випадку, коли на момент розгляду справи судом відповідне спадкове майно належить спадкоємцям, яким видане оспорюване свідоцтво, а їхзадоволення створює умови для отримання спадкоємцями у нотаріуса нових свідоцтв про право на спадщину. Така вимоги не може бути задоволена у випадку, коли спадкоємець або один з них помер. В такому разі у спорах між спадкоємцями (їх правонаступниками) належним є такий спосіб захисту як визнання права на частку в спадщині.

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах, викликана тим, що підхід Верховного Суду щодо застосування способів захисту цивільних прав та інтересів при видачі свідоцтва про право на спадщину з неправильно визначеними частками спадкоємців у спадщині (внесення змін до свідоцтва про право на спадщину чи визнання його недійсним) є неоднорідним, що негативним чином впливає на правозастосування в Україні. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що за обставин справи, що переглядається в касаційному порядку, належним способом захисту права позивача є позов про визнання права на частку в спадщині. Водночас, така вимога у цій справі не заявлена, а заявлені не є належними.

У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність

у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

З урахуванням наведеного, справа підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 504/3606/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Орзіх Юрій Геннадійович, Фонтанська сільська рада Одеської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 30 березня 2023 року.

Призначити справу № 504/3606/14-ц до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Синельников

Судді: А. І. Грушицький

Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська