Справа № 177/1706/23
Провадження № 2/211/882/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ФК «Ріальто» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6-1 від 28.01.2021 у розмірі 23188,00 грн., судових витрат у розмірі 2684,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.01.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір №6-1, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Зазначає, що укладений договір не відноситься до споживчого кредитування, даний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

01.07.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 6-1 від 28.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконала, у зв`язку із чим станом на 22.08.2023 виникла заборгованість у розмірі 23188,00 грн. Зазначену заборгованість просять стягнути у примусовому порядку.

20.09.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання.

03.11.2023 від представника відповідача адвоката Ніколенко М.Є. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. Крім того, заперечує, щодо нарахованих відсотків, так як вони нараховані поза строком кредитування. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміни дати повернення всієї суми матеріали позовної заяви не містять.

17.11.2023 від представника позивача до суду надана відповідь на відзив, вважають відзив відповідача безпідставним, необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають та просить їх задовольнити.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.01.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 6-1, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 4000,00 грн.

На підтвердження укладення договору № 6-1 від 28.01.2021 позивачем відображено послідовність укладення даного договору із якої вбачається, що 28.01.2021 о 14:40:18 год. позичальником було заповнено заяву, о 14:40:18 здійснена автоматична перевірка по заяві, о 14:40:18 год перевірка позичальника за даними БКІ, о 14:40:18 год скорингова оцінка позичальника, о 14:53:27 год створено пропозицію про укладання кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, о 14:53:27 год позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладання договору, о 14:54:06 год позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), о 14:54:06 год друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника, о 14:54:16 год кредитні кошти перераховано на картку позичальника. Кредитні кошти були відправлені відповідачу на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується чеком.

З огляду на викладене вище, встановлено, що відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому суд приходить до висновку, що факт укладення договору № 6-1 від 28.01.2021 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.ua або https://monetka.com.ua .

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Відповідно до п.п. 2.4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Протягом цього періоду відповідно до п.1.2 Кредитного договору Товариство нараховує відсотки за користування кредитом в сумі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.

Відповідно до п.3.3 Кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п.1.3, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.

Позивачем, крім вимог про стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів за умовами пункту 1.2 договору, заявлено вимогу про стягнення з відповідача 16800,00 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28.02.2021 року по 27.06.2021 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із умов укладеного договору, у пункті 3.3. договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасного повернення кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 726,35%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, при укладанні договору сторони узгодили, що процентна ставка, визначена у пункті 3.3 договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Указані проценти не є процентами в розумінні ст. 1048 ЦК України за правомірне користування кредитом, являються мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання боржником відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному пунктом 3.3. договору. Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування процентів після визначеного договором строку кредитування.

Пункт 3.3. договору в частині встановленого розміру відсотків за порушення строків повернення кредиту відповідач в судовому порядку не оспорював, із зустрічним позовом у цій справі не звертався, договір чи окремі його положення недійсними не визнавалися.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість в сумі 23188,00 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 28.01.2021 по 27.02.2021 ( включно) 2388,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту ( грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 28.02.2021 року 27.06.2021 ( включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підтвердження наявності такої заборгованості позивачем надано її розрахунок.

01.07.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 6-1 від 28.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 15,16,17 зворот).

Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 6-1 від 28.01.2021 у розмірі 23188,00 грн.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки вони спростовані доказами, наданими позивачем,

Також суд погоджується з зауваженням представника позивача, викладеним у відповіді на відзив, що відповідач не надав до суду нічого, що б спростовувало докази надані позивачем, заперечувало суть позовних вимог, а також не надано жодних доказів, які б мали істотне значення для «іншого правильного вирішення справи».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2684,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, (провадження № 61-9124св20) зазначено, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Матеріалами справи підтверджено, що при зверненні з позовом ТОВ «ФК «Ріальто» просило стягнути з відповідача 9 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат ТОВ «ФК «Ріальто» надало договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року (а.с. 17), акт приймання-передачі наданих послуг № 6401 від 30 березня 2023 року (а.с. 19), платіжне доручення № 382 від 12 квітня 2023 року (а.с. 19 зворот).

Враховуючи клопотання представника відповідача та те що, витрати на підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 6-1 від 28.01.2021 року в розмірі 9000,00 гривень, являються завищеними, оскільки справа належить до категорії незначної складності (ціна позову 23188,00 грн), її розгляд у відбувався у порядку спрощеного позовного провадження, позивач просив розглядати справу без участі його представника, судова практика у цій категорії справ є усталеною, при підготовці позовної заяви у адвоката ТОВ «ФК «Ріальто» була відсутня необхідність вивчати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Виходячи з конкретних обставин справи та її складності, на думку суду, достатнім розміром відшкодування за виконання адвокатом наведеної роботи являється 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 207, 526, 530, 549, 610, 633, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», код ЄРДПОУ 43492595, заборгованість за Договором № 6-1 від 28.01.2021 станом на 22.08.2023 у розмірі 23188 ( двадцять три тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 00 коп., яка складається з: 4000,00 грн. заборгованості по кредиту, 2388,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 28.01.2021 по 27.02.2021 ( включно); 16800,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту ( грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 28.02.2021 року 27.06.2021 ( включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», код ЄРДПОУ 43492595, судовий збір у розмірі 2684 ( дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) гривні 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 ( три тисячі ) гривень 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат