Справа № 463/8172/23 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/996/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «СК «Універсальна» - адвоката Корнілова Л.О. на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт», просив ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «СК «Універсальна» недоплачену частину страхового відшкодування в сумі 33 267,50 грн., а з ТзОВ «Гал-Всесвіт» - франшизу в сумі 2 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 01.06.2023 о 12:15 год. в селі Малечковичі Львівської області відбулась ДТП за участю транспортного засобу Hyndai Santa д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача та транспортного засобу БАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ТОВ «Гал-Всесвіт». Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.06.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна», яка лише частково виплатила страхове відшкодування в сумі 84 881 грн., тоді як згідно висновку експерта вартість матеріального збитку становить 120 748,50 грн. За виключенням франшизи в розмірі 2 600 грн., різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та лімітом відповідальності страховика, яка становить 33 267,50 грн. просить стягнути в примусовому порядку з ПрАТ «СК «Універсальна». З відповідача ТзОВ «Гал-Всесвіт» просить стягнути франшизу в розмірі 2 500 грн., оскільки він є власником автобуса, водій якого вчинив ДТП.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (м.Київ, вул. Лесі Українки, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування в розмірі 33 266,57 грн. (тридцять три тисячі двісті шістдесят шість грн. 57 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 5 633,26 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ «СК «Універсальна» - адвокат Корнілов Л.О., подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що вирішуючи спір, суд неповно з`ясував обставини які мають значення для правильного вирішення спору, і як наслідок, судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що з метою встановлення розміру шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу позивача, за заявою відповідача була проведена експертиза про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ. Відповідно до звіту №96-D/12/73 від 01.08.2023 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 98 899, 12 грн. ( з врахуванням ПДВ) та 87 481, 93 грн. (без врахування ПДВ).

ПрАТ «СК «Універсальна» виконала свій обов`язок стосовно виплати страхового відшкодування у повному обсязі, тому вважає вимоги позивача необґрунтованими.

Наданий позивачем висновок експерта вважає неналежним доказом, оскільки такий містить розбіжності в описі пошкоджених деталей та вартості їх ремонту, а також позивач не довів необхідність проведення експертного дослідження.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийняв до уваги саме наданий позивачем висновок експерта і саме на основі його даних вирішив питання про розмір заподіяних збитків. Загальний розмір заподіяних збитків згідно наданого позивачем висновку експерта становить 120 748,50 грн., відповідач натомість виплатив страхове відшкодування в загальній сумі 84 881,93 грн. Відтак, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача 33 266,57 грн. .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлення в стягненні франшизи в сумі 2 500 грн. в силу вимог ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядаються, оскільки такі не оскаржуються апелянтом.

Судом встановлено, що 01.06.2023 о 12:15 год. в селі Малечковичі Львівської області відбулась ДТП за участю транспортного засобу Hyndai Santa д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача та транспортного засобу БАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ТОВ «Гал-Всесвіт».

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.06.2023 (а.с.10), яка не оскаржувалась і набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу БАЗ д.н.з. НОМЕР_2 застрахована у страховій компанії ПрАТ «СК «Універсальна», що стверджується копією відповідного страхового полісу № ЕР/213211713 від 03.02.2023, яка долучена до матеріалів справи (а.с.116). Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн. Франшиза 2 600 грн.

Відповідне повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування позивач подав відповідачу ПрАТ «СК «Універсальна» (а.с.12, 13), після чого останній виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 84 881,93 грн., чого сторони не оспорюють і що відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Вбачається, що такий розмір страхового відшкодування відповідач визначив на основі звіту про визначення матеріального збитку № 96-D/12/73 від 01.08.2023 (а.с.120-126). При цьому, оскільки виплата здійснена на рахунок потерпілого, сума страхового відшкодування зменшена на суму податку на додану вартість та за виключенням франшизи.

Згідно висновку експерта № 69 від 30.06.2023, який складено на замовлення позивача і оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с.16-35), вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Hyndai Santa д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження у ДТП 01.06.2023 станом на момент огляду становить 120 748,50 грн.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.36-1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідачем долучено копію протоколу огляду транспортного засобу позивача (а.с.117-118). Такий огляд проведено 07.06.2023, наданий відповідачем звіт про оцінку майна складено 01.08.2023, тоді як наданий позивачем висновок експерта 30.06.2023, тобто ще до подання звіту відповідачем. Очевидно, що в такому випадку позивач не надав згоди на визначений відповідачем розмір страхового відшкодування, а свого експертного дослідження відповідач не проводив.

Загальний розмір заподіяних збитків згідно наданого позивачем висновку експерта становить 120 748,50 грн. Відповідач натомість виплатив страхове відшкодування в загальній сумі 84 881,93 грн. Відтак, за виключенням франшизи, різниця між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням становить 33 266,57 грн. .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем висновок експерта є належним і достатнім доказом для встановлення обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «СК «Універсальна» - адвоката Корнілова Л.О. залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.