Справа № 405/6356/22
Провадження №2/405/892/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Дризі Є.В., Тарасенко Р.П.,

представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Погрібняка Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №405/6356/22 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 3% річних від простроченої суми, що становить 1 142, 34 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.09.2022 року складає 41 763,95 грн. за кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 року, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 22.08.2007 року уклали кредитний договір № KGCNG101580614, за яким АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000,00 доларів США на термін до 27.08.2027 р., а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен був надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, за умовами Договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Вказав, що свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 , в свою чергу, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № KGCNG101580614, тим самим, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав, у зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача та 07.10.2019 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому, винесення виконавчого напису від 07.10.2019 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказав, що прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 13 111,73 доларів США та оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 07.10.2019 року, тобто за період з 22.08.2007 року по 05.08.2019 року, то за період після винесення виконавчого напису від 07.10.2019 року, з 22.10.2019 року по 16.09.2022 року Відповідач має заборгованість у розмірі 1142,34 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми.

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за зазначеним позовом з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Надано сторонам термін для подання заяв по суті справи.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Лазорком Р.Й. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВВ №1029965 від 18 березня 2023 року)подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 21 березня 2023 року за вх. № 6861, за яким відповідач заперечує проти позовних вимог, викладених в позовній заяві позивача та не визнає їх в повному обсязі, мотивуючи тим, що в позовній заяві позивач зазначив, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в результаті чого нарахована заборгованість у розмірі 1142,34 доларів США, що складається з 3 % річних від простроченої суми, проте, вказана заборгованість є необгрунтованою, оскільки позивач звернувся до суду після пропуску строку позовної давності за період з 22.10.2019 року по 16.09.2022 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 21 листопада 2022 року, в той час як повинен був це зробити до 23 жовтня 2022 року (три роки від 22 жовтня 2019 року). Крім того, згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання; часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), на підставі чого, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, та враховуючи положення статті 617 ЦК України і пункту 18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України, такі позовні вимоги щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягають. Окрім того, розрахунок заборгованості, який позивач долучив до позовної заяви та яким обґрунтовує нарахування 1 142, 34 доларів США як 3% річних, не є належним доказом з огляду на вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання, періоду прострочення заборгованості, порядку розрахунку 3% річних, детального розрахунку, які нараховані позивачем, та, крім того, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Таким чином, вважає, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували виникнення заборгованості у розмірі 1142,34 доларів США, та, крім того, позивачем не було додано до позовної заяви належного та допустимого доказу на підтвердження існування боргу та його розміру у відповідача перед позивачем. З огляду на зазначене, просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Окрім того, зазначив, що ним (відповідачем) понесено витрати на правничу допомогу, попередній розрахунок яких складає 4 000 грн.

Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркуловою В.В. (діє на підставі довіреності №34-К-Н-О від 09.01.2023 року) подана відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 11.04.2023 року за вх. № 8894, за змістом якої розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу, тому було надано виписку по рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). При цьому, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, - є належними та допустимими доказами по справі. Крім того, предметом позову є безпосередньо 3 % річних від простроченої суми. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Всього штрафних санкцій: 1 142,34 доларів США. Період прострочення грошового зобов`язання 1 061 днів. Щодо строків позовної давності вказала, що згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Так, відповідно до п. 5.1 Договору вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки позичальник свої зобов`язання за Договором не виконав, будь-яких доказів виконання, - не надано, такий Договір не може вважатись виконаним, у зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності дотримано позивачем при зверненні до суду.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Погрібняк В.Є. (діє на підставі довіреності №8558-К-О від 15 серпня 2023 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав та за обставин, зазначених в позові, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки судуне відомі, при цьому, будучи присутнім в попередньому судовому засіданні відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив відмовити позивачу в задоволенні позову, зважаючи на підстави, викладені у відзиві на позов, поданий його представником адвокатом Лазорком Р.Й., який зареєстрований судом 21 березня 2023 року за вх. № 6861. Крім того, вказав, шо йому не було відомо про те, що 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши представника позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи (відзив на позовну заяву та відповідь на відзив), оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

При цьому, з наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що28 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого був ПАТ КБ «ПриватБанк», та правонаступником прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк», як Банком, та ОСОБА_1 , як Позичальникомбуло укладено кредитний договір № KGCNG101580614, за умовами якогоБанкзобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти: шляхом надання готівкою через касу на строк з 28.08.2007 року по 27.08.2027 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 13 600 доларів США на наступні цілі: придбання квартири, а також у розмірі 3400 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, виногорода за наданняфінансового інструменту у розмірі суми 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щмісяця в період сплати у розмірі 0,20% відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «25» по «30» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим Договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту), здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 178, 53 доларів США для огашення (вказується контретна сума) заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема, оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - Позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термігів оплати на 120 календарних днів (п.7.1 кредитного договору).

Відповідно до п.7.2 кредитного договору для виконання даного договору Банк відкрива Позичальникові рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Крім того, відповідно до п.7.3 кредитного договору забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає: житловий будинок, АДРЕСА_2 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором.

Окрім того, відповідно до п.7.4 кредитного договору згідно ст.212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованогсті за кредитом.

Дата укладення кредитного договору 28.08.2007 року.

Факт отримання відповідачем за зазначеним кредитним договором коштів підтверджується видатковим касовим ордером №1 від 28.08.2007 року на суму 13 600 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 68 680, 00 грн.

Судом також встановлено, що 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2862 про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 28.08.2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. за реєстровим №2651, передане в іпотеку акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги акціонернго товариства комурційний банк «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі: заборгованості за кредитом 13 111, 73 доларів США; заборгованості за відсотками 21 478, 26 доларів США; комісії 2 575, 59 доларів США; пені 61 755, 67 доларів США., що всього становить 98 921 долар США 25 центів, що за курсом НБУ на 05.08.2019 року становить 2 526 222 грн. 29 коп., всього, з урахуванням витрат, пов`язани з вчиненням виконавчого напису в розмірі 3 500 грн. 00 коп., становить 2 529 722 грн. 29 коп.

Строк, за який провадиться стягнення, - одинадцять років одинадцять місяців вісім днів, а саме: з 28.08.2007 року по 05.08.2019 року.

Виконачий напис має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня його вчинення, згідно ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зауважує, що доказів пред`явлення позивачем АТ КБ «ПриватБанк» зазначеного виконавчого напису до виконання матеріали справи не містять.

При цьому, судом відзначається, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви надано виписку по рахунку № НОМЕР_1 , клієнт ОСОБА_1 за період з 27.08.2007 року по 27.10.2022 року, за фактичним періодом з 25.09.2007 року по 22.12.2015 року, в якій також зазначено в графі «Призначення платежу»: погашення заборгованості за кредитним договором №KGCNG201580614 від 22 серпня 2007 року та за кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 року, в той час, як позивачем до позовної заяви надано в якості письмового доказу копію кредитного договору №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 року.

Також, позивачем в якості доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, надано розрахунок 3% річних, за яким: сума заборгованості за тілом кредиту становить у розмірі 13 111,73 доларів США; період нарахування 3% річних за період з 22.10.2019 року по 16.09.2022 року. Розрахунок здійснений за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д: 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Всього штрафних санкцій: 1142,34 доларів США за період прострочення грошового зобов`язання 1061 днів.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як на підстави позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 рокуне виконав, тому 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак винесення виконавчого напису від 07.10.2019 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, та, зважаючи на те, щоз відповідача в рахунок погашення заборгованості бул озвернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчомунаписі від 07.10.2019 року, тобто за період з 22.08.2007 року по 05.08.2019 року, то за період після винесення виконавчого напису від 07.10.2019 року, з 22.10.2019 року по 16.09.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 1142,34 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми, та зазначене вище не позбавляє кредитора права на отримання в порядку ч.2 ст.625 ЦК України 3% відсотків річних від простроченої суми.

З огляду на зазначене та посилаючись на положення ч.2 ст.625 ЦК України, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 рокуу вигляді 3% річних від простроченої суми, яка (заборгованість) складає 1142,34 доларів США.

Судом, в свою чергу, відзначається наступне.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 та ст.599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів.

Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на те, що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України.

У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ч. 2 ст.1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тим самим, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних, - не суперечить закону.

Поряд з цим, відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування(ч. ч. 1, 2, 4 ст.77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Суд зауважує, що при розгляді справи суд виходить лише з заявлених позовних вимог, з обґрунтувань, викладених у позовній заяві, і з наданих учасниками справи доказів, що відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, зокрема, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Тим самим, доведення факту невиконання відповідачем умов кредитного договору, наявності заборгованості за тілом кредиту, її (заборгованості) розмір, період виникнення, деталізований розрахунок 3% відсотків річних та порядок їх нарахування, - є обов`язком позивача, і саме позивач повинен довести суду обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В свою чергу, позивачем на підтвердження позовних вимог, не надано будь-яких належних доказів про пред`явлення позивачем виконавчого листа виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №2862 до виконання, та наявність відкритоговиконавчого провадження за зазначеним виконавчим написом, яке б підтверджувало невиконання боржником зобов`язань, а так само не надано позивачем і детального розрахунку заборгованості саме за кредитним договором№ KGCNG101580614 від 28 серпня 2007 року, не надано і виписки по рахунку, якою б підтверджувалося, що відповідачем дійсно не виконуються зобов`язання за укладеним з Банком кредитним договором № KGCNG101580614 від 28 серпня 2007 року, оскільки надана позивачем до позову виписка по рахунку№ НОМЕР_1 , за період з 27.08.2007 року по 27.10.2022 року, за фактичним періодом з 25.09.2007 року лише до 22.12.2015 року, в якій в графі «Призначення платежу» зазначено про погашення заборгованості як за кредитним договором №KGCNG201580614 від 22 серпня 2007 року, так і за кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 року, в той час, як Банком 28 серпня 2007 року укладено з відповідачем кредитний договір №KGCNG101580614.

Не надано позивачем також належних доказів, які б підтвердували той факт, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору за період нарахування позивачем 3% відсотків річних за період з 22.10.2019 року по 16.09.2022 року, і, зокрема, чи не зменшилася сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 111, 73 долари США з моменту вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, - 07 жовтня 2019 року, до пред`явлення позивачем позову до суду, - 21 листопада 2022 року.

При цьому, як зазначив під час судового розгляду справи представник позивача, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором Банк використав своє право та звернувся до приватного виконавця за вчиненням виконавчого напису, яким (виконавчим написом) зафіксовано розмір заборгованості за тілом кредиту, що становить 13 111, 73 долари США, на період 05.08.2019 року, та Банк не звертався до приватного нотаріуса в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, виконавчий напис до виконання органами ДВС не пред`являвся, відповідачем умови кредитного договору не виконуються, заборгованість не погашається, кредитний договір не припинив свою дію, який укладений до серпня 2027 року, та Банк продовжує нараховувати за кредитним договором відсотки та інші платежі, до суду Банк з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №KGCNG101580614 не звертався.

Суд також зауважує, що представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Лазорком Р.Й. у поданому відзиві на позов зазначено про пропущення позивачем строку позовної давності з тих підстав, що позивачем розраховано 3% річних за період з 22.10.2019 року по 16.09.2022 року, при цьому, з позовом до суду позивач звернувся 21 листопада 2022 року, в той час як повинен був це зробити до 22 жовтня 2022 року (три роки від 22 жовтня 2019 року).

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В свою чергу, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК`про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у вигляді 3% річних від простроченої суми невиконаного грошового зобов`язанняза кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 року,та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі, та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу було відмовлено, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду судового збору в розмірі 2481 грн., який слід залишити по фактично понесеному позивачем.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Лазорко Р.Й.у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., та на обґрунтування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу долучено до відзиву на позов договір про надання правової допомоги від 14 березня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Лазорко Р.Й., детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом Лазорком Р.Й. та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №248Т004ТОВ від 16 березня 2023 року.

Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркуловою В.В. (діє на підставі довіреності №34-К-Н-О від 09.01.2023 року) разом з відповіддю на відзив, яка зареєстрована судом 11.04.2023 року за вх. № 8894 подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просила зменшити до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації відповідно до діючого законодавства, так як проаналізувавши договір відповідача з адвокатом та акт наданих послуг, вбачається, що розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета судової справи, з урахуванням ціни позову та відповідно до ухвали суду справа визначена як проста та розглядається у порядку спрощеного провадження, а саме:складання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 500 грн., - по даній справі на сьогоднішній день відсутні винесені рішення по справі; складання відзиву на позовну заяву у розмірі 500 грн., - враховуючи складність справи та судову практику, а також відсутність зазначеного витраченого часу на це, вважає такі витрати також не співмірними із реальною складністю справи; оформлення додатків, - цей пункт викликає значний сумнів. Вважає, що такі витрати взагалі не повинні бути задоволені судом, адже це викликає сумнів в реальності та достовірності таких витрат, крім того, їх суть не розкрито, не зазначено, що саме входить до них, та взагалі яка саме послуга була надана клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України серед іншого, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 4-6 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як роз`яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України, в редакції Закону 2004 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено про понесені ним витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Судом, в свою чергу, встановлено, що 14 березня 2023 року між Адвокатом Лазорком Р.Й. та ОСОБА_1 , як Клієнтом, булоукладено договір №25 про надання правової допомоги, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати правові послуги в сфері консультування та юридичного супроводженнящодо представництва інтересів в Ленінському районному суді м. Кіровограда посправі № 405/6356/22, а Клієнт, у свою чергу, зобов`язується оплатити Адвокатові послуги на умовах, погоджених у Договорі, а саме: надання правової консультації, ознайомлення з матеріалами справи, складання відзиву на позовну заяву та педставництво інтересів Клієнта в Ленінськлму районному суді м.Кіровограда по спраі №405/6356/22 (п.1.1 Договору).

Згідно з п.2.1 Договору вартість послуг, передбачених підпунктом 1.1.1цього Договору встановлюється за домовленістю сторін цього договору та становить 4000 грн., що складається з наступного: 1) зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, надання правової консультації 500 грн.; 2) вивчення документів, наданих клієнтом, відповідних нормативних актів 500 грн.; 3) визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта 500 грн.; 4) складання заяви про перегляд заочного рішення, оформлення додатків до неї 500 грн.; 5) складання адвокатського запиту, клопотання про витребування доказів 500 грн.; 6) складання відзиву на позовну заяву, оформлення додатків до неї 1500 грн.

Відповідно до п.п.2.2, 2.3 Договору у випадку надання додаткової правової допомоги, їх вартість встановлюється окремо за домовленістю сторін та зазначається в додатковій угоді до цього Договору.

Клієнт протягом 7-ми днів з дати підписання цього Договору, перераховує Адвокатові вартість послуги, зазначеної в п.2.1 цього Договору.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лазорком Р.Й. в рамках виконання умов Договору про надання правової допомоги №25 від 14 березня 2023 року, укладеного між Клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Лазорком Р.Й., останнім були надані такі послуги: зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети зверненння, надання правової консультації - 500 грн; вивчення документів, наданих клієнтом, відповідних нормативних актів - 500 грн.; вивчення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта - 500 грн., складання заяви про перегляд заочного рішення, оформлення додатків до неї - 500 грн., складання адвокатського запиту, клопотання про витребування доказів - 500 грн.; складання відзиву на позовну заяву, оформлення додатків до нього 1 500 грн., всього 4 000 грн.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівики № 248Т004ТО8 від 16 березня 2023 року Клієнтом ОСОБА_1 перераховано кошти в розмірі 4 000 грн., отримувач ОСОБА_3 , з призначенням платежу: оплата за надання правової допомоги згідно договору №25 від 14 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин.

Визначаючи у даній справі розмір судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, за встановлених обставин, суд виходить з того, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених адвокатомдокументів, а саме: відзиву на позовну заяву, також не є значними, крім того, відзначається, що матеріали справи не містять підтвердження того, що адвокатом в рамках надання Клієнту ОСОБА_1 правової допомоги в цивільній спраі №405/6356/22 був здійснений адвокатський запит та було заявлено клопотання про витребування доказів, крім того, відсутні докази складання адвокатом заяви про перегляд заочного рішення, оформлення додатків до неї, що також є передчасним, так як рішення по справі не прийнято, на підставі чого суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума в розмірі 2 500 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76, 77-81, 141, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KGCNG101580614 від 22 серпня 2007 року в розмірі 1 142,34 доларів США, що становить 3% річних від простроченої суми, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», - залишити по фактично понесеним.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова