Дата документу 17.07.2024
Справа № 334/3277/24
Провадження № 2/334/1824/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

17 липня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 48 615 грн.

В обґрунтування своїх вказує на те, що 15.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5223837. За умовами якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Авентус Україна» 25 000 грн. позики, строком на 30 днів під 1,9% за кожен день користування. В подальшому, строк дії договору автоматично продовжувався відповідно до умов самого договору.

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача.

З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій чи відсотків. Станом на момент подання позову до суду сума боргу не погашена.

Відповідач відзив на позов не подано.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2024 року відкрито спрощене провадження у справі.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судові засідання призначені на 24.06.2024 та 17.07.2024 не з`явився, будь-яких заяв з цього приводу суду не надав.

Частиною сьомою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

15.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5223837. За умовами якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Авентус Україна» 25 000 грн. позики, строком на 30 днів під 1,9% за кожен день користування.

Факт перерахування коштів відповідачу підтверджується випискою за фінансовими грошовими переказами від 04.05.2023 року №2635.

14.01.2022 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Авентус Україна» 13 537, 50 грн.

22.02.2022 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Авентус Україна» 2 510 грн.

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, позивач правомірно набув право вимоги до відповідача.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що за умовами кредитного договору строк кредитування становить 30 календарних днів (пункт 1.4 договору №5223837 від 15.12.2021 року) (а.с. 129).

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Для договорів кредиту однією з істотних умов є умови щодо строку надання кредиту.

Угода про зміну істотних умов договору має укладатись у такий самій формі, як і основний договір.

Суду не надано доказів того, що між сторонами укладена відповідна угода про зміну істотних умов у такий самій формі, як і основний договір. При цьому положення пункту 4.4 договору (а.с. 131) про те, що порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі з урахуванням порядку, який визначений п. 4.2 та 4.3 договору не відповідають приписам законодавства, адже дії щодо пролонгації договору не передбачають надання споживачем відповідної згоди із чіткою (засвідченою електронним цифровим підписом та в інший установлений законодавством спосіб) ідентифікацією його особи.

Крім того, позивачем не надано й доказів того, що відповідач активував будь-яку функцію в «особистому кабінеті», чи взагалі має такий «особистий кабінет».

Більш того, позивачем здійснено нарахування суми відсотків всупереч умовами самого договору щодо пролонгації, адже другий платіж відповідачем здійснено поза межами нібито погодженого нового строку 13.02.2022 року і в розмірі меншому за нараховані відсотки.

Судом встановлено, що в останній день дії договору 14.01.2022 року ОСОБА_1 здійснено погашення суми боргу у розмірі 13 537,50 грн., які зараховані первісним кредитором в рахунок повного погашення суми нарахованих відсотків.

В подальшому 22.02.2022 року, відповідач здійснив ще один платіж у сумі 2510 грн. на користь первісного кредитора.

Оскільки з урахування вищенаведених висновків суду строк дії договору сплив 14.01.2022 року, подальше нарахування кредитором відсотків є безпідставним, а тому суд вважає, що вказана сума є погашенням основного боргу.

Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Враховуючи встановлений судом факт неповного виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати суми кредиту, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача у розмірі 22 490 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 120,64 грн.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Позивачем надано суду копії договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28.03.2024 року, звіту про надання правничої (правової) допомоги від 05.04.2024 року та рахунку на оплату №2828-05/04-2024 від 05.04.2024 року.

Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги від 05.04.2024 року позивач отримав правову допомогу у вигляді: збору та аналізів доказів і документів вартістю 3000 грн., складання позовної заяви вартістю 5 000 грн. та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта вартістю 2000 грн.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що «подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта», яка, до речі зайняла дві години роботи адвоката, є правовими витратами позивача, пов`язаними із розглядом цієї справи, і не охоплюється пунктом щодо складання позовної заяви та відмовляє у їх задоволені.

Керуючись ст. 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (юридична адреса: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, ) борг за кредитним договором № 5223837 від 15.12.2021 року в розмірі 22 490 (двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (юридична адреса: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, ) судовий збір у сумі 1120 (одна тисяча сто двадцять) гривень 64 копійки, та суму витрат на правову допомогу у розмірі 3700 (три тисячі сімсот) гривень 95 копійок.

В задоволені решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін