Справа № 700/181/24
Провадження № 2/700/155/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

09 липня 2024 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Лисянка клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 17.12.2013 року між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №45/П/84/2013-980, відповідно до умов якого ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» надав ОСОБА_2 кредит на умовах визначених договором. 15.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» було укладено договір №GL19N617898ПВФО від 16.06.2020 року про відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» набуло права кредитора за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_2 та є власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі на отримання всіх платежів, передбачених договором. ОСОБА_2 належним чином не виконує обов`язку повернення кредиту та її заборгованість перед банком складає 1275446 грн.94 коп. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 02.11.2022 року у справі №755/19685/21 встановлено, позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та має заборгованість у розмірі 1275446 грн.94 коп. Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 02.11.2022 року у справі №755/19685/21 набрало законної сили. Станом на дату звернення до суду вищевказані суми погашені не були. З огляду на вищевикладене просять стягнути з ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2013-980 від 17.12.2013 року 1275446 грн.94 коп. та судові витрати.

28.03.2024 року представник позивача звернувся до суду із відповіддю на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якій просили закрити провадження у справі на підставі ст.ст.256, 255 ЦПК України. В її обґрунтування вказали, що в провадженні Лисянського районного суду знаходиться цивільна справа №700/181/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 1275446 грн.94 коп. Але раніше 05.11.2021 року позивач звертався до Дніпровського районного суду м.Києва (справа №755/19685/21) з тотожнім позовом до цього ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 02.11.2022 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 1275446 грн.94 коп. залишені без задоволення. Постанови апеляційної та касаційної інстанції залишили це рішення без змін. З аналізу двох позовів вбачається, що у справі №755/19685/21 позивач (той самий, що у справі, яка розглядається) вимагав звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2012-980 у розмірі 1275446 грн.94 коп. та у справі №700/181/24 позивач вимагає стягнення заборгованості в наслідок цієї самої заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2012-980 у розмірі 1275446 грн.94 коп. Вважають, що обидва позови є абсолютно тотожними, а тому в силу п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України справа підлягає до закриття.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти закриття провадження у справі заперечував з мотивів відмінності позовів. Зазначив, що позовні вимоги у цій справі стосуються грошової вимоги, тоді як позов у справі №755/19685/21 стосувався звернення стягнення на предмет іпотеки за цим же кредитним договором.

Представник відповідача в судовому засіданні просила закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, з підстав, що викладені у відзиві.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі з наступних підстав.

Так, позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 1275446 грн.94 коп. за кредитним договором №45/П/84/2012-980 від 17.12.2013 року.

Разом з тим, з рішення Дніпровського районного суду м.Києва №755/19685/21 від 02.11.2022 року вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зверталися до вищевказаного суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 1275446 грн.94 коп. за кредитним договором №45/П/84/2012-980 від 17.12.2013 року. Позовні вимоги товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишені без задоволення. Постанови апеляційної та касаційної інстанції залишили це рішення без змін.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення, у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст.255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-342цс15, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, що викладені в постановах від 10.06.2020 року у справі №366/2099/17, від 27.05.2020 року у справі №761/35475/18, закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторони, про то самий предмет спору і з тих самих підстав.

Таким чином, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

З аналізу двох позовів вбачається, що у справі №755/19685/21 позивач (той самий, що у справі, яка розглядається) вимагав звернення стягнення на предмет іпотеки в наслідок заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2012-980 у розмірі 1275446 грн.94 коп. та у справі №700/181/24 позивач вимагає стягнення заборгованості в наслідок цієї самої заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2012-980 у розмірі 1275446 грн.94 коп.

Таким чином, предметом в обох випадках є однакові матеріально-правові вимоги, зокрема стягнення заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2012-980 у розмірі 1275446,94 грн.

Право на забезпечення повернення кредиту встановлено п.п.3.1-3.3 кредитного договору №45/П/84/2012-980 від 17.12.2013 р., зокрема наступним чином: 3.1 В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливість штрафних санкцій, позичальник, не пізніше дня укладення цього договору, зобов`язується укласти з банком іпотечний договір (другої черги) згідно з яким передати в іпотеку банку земельну ділянку плщею 0,0587 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :6:680:0017 (надалі по тексту «Іпотека»/ «Застава»/ «Майно»). 3.2 Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою, викладені у договорі іпотеки/застави, що укладається між банком і позичальником та посвідчується нотаріально. 3.3 При невиконанні та/або неналежному виконанні умов цього договору та /або відповідного договору забезпечення, банк має право звернути стягнення на майно, в порядку передбаченому чинним законодавством України».

Отже, п.3 кредитного договору №45/П/84/2012-980 від 17.12.2013 року, на який посилається позивач, встановлений єдиний механізм забезпечення повернення кредиту-звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою. Іншого способу стягнення заборгованості за кредитним договором №45/П/84/2012-980 від 17.12.2013 року зазначеним договором не передбачено.

Суд першої інстанції, під час розгляду справи №755/19685/21 виходив із того, що позивач не надав доказів набуття права вимоги за договором іпотеки від 17.12.2013 року, зокрема у матеріалах справи відсутній договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «КБ «Надра», предметом якого є спірна земельна ділянка. Хоча позивач у додатках до позовної заяви зазначив про наявність у нього оригіналу договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2020 року , але суду оригінал договору не надав.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування. Суд зазначив, що відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст.83, ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач не надав договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Суд апеляційної інстанції також звернув увагу на те, що вказана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з листопада 2021 року до листопада 2022 року й сторона позивача не була позбавлена права надати докази на підтвердження позовних вимог, проте цього не зробила. Приєднаний до апеляційної скарги договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 15.07.2020 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за умовами якого позивач набув право вимоги за договором іпотеки, суд апеляційної інстанції відхилив, пославшись на те, що відповідно до чинного процесуального законодавства позивач не був позбавлений права подати вказаний доказ до суду першої інстанції під час розгляду даної справи, проте цим правом не скористався. Доказів неможливості подачі вказаного доказу до районного суду сторона позивача суду апеляційної інстанції не надала.

Крім того, суд касаційної інстанції розглянувши матеріали справи № 755/19685/21 зазначив наступне. Позивач на час звернення з позовом не надав доказів набуття права вимоги укладеним 17.12.2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 договором іпотеки, що є його процесуальним обов`язком, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Судами всіх інстанцій за справою №755/19685/21, яка є тотожною тій, що розглядається, ретельно розглянуті всі обставини, доводи сторін, докази що були надані. Судами встановлена необхідність врахування положень договору іпотеки, на який посилається також кредитний договір №45/П/84/2012-980. Судами встановлений спосіб забезпечення повернення кредиту, а саме-звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення грошових коштів. Такий спосіб забезпечення повернення кредиту кредитним договором не передбачений.

Суд дійшов висновку, що обидві справи №755/19685/21 та №700/181/24 є тотожними.

У зв`язку з наведеним, враховуючи те, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, набрало законної сили, провадження у даній справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.255, 256,258,260,261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Анфьорової Катерини Сергіївни про закриття провадження у справі № 700/181/24 на підставі п. 3 ч. 1 ст.255 ЦПК України задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Повернути з державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (місцезнаходження:04112, м.Київ, вул.. Авіаінструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в АТ «Альфабанк», МФО 300346 ), сплачений судовий збір у сумі 19131,70 гривень (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять одна гривня 70 копійок), відповідно до платіжної інструкції №207 від 14.02.2024 року.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12.07.2024 року.

Суддя Наталія БЕСАРАБ