У Х В А Л А

22 липня 2024 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Медяна Ю.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Самородову О.П. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Ухвалою суду від 05.07.2024 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем до позовної заяви долучено довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання №40404/17-25/25 від 30.09.2024, проте в позовній заяві не зазначено, які саме обставини підтверджує даний доказ. Крім цього, суд звертає увагу на те, що дана довідка видана 30.09.2020 року, та в ній зазначено, що вона є дійсною протягом одного місяця з дня її видачі. Таким чином, позивачеві слід обгрунтувати, на підтвердження якої обставини нею було долучено даний доказ, а також надати довідку, яка буде дійсною на дату звернення до суду з позовом.

Крім цього, згідно із ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Згідно ч. ч. 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особливу увагу суд звертає на положення ч. 4 вказаної норми, згідно якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

За змістом пунктів 3.2 3.5 глави 8 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Позивачем в порушення вказаних вище вимог було надано копію трудового договору без перекладу українською мовою.

Також суд звертає увагу на те, що позивач в позові просить суд надати дозвіл на виїзд з України до усіх країн світу, у тому числі країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Сполучених Штатів Америки, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Марокко, Таїланду, Туреччини, Грузії, неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 (або уповноваженої нею особи) з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у справі від 19.02.2020 у справі № 235/139/16-ц зазначено, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, на підставі наведених нормативних актів, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 викладено правовий висновок про те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення. Суди, на підставі належно оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька без визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, строку та мети виїзду, не свідчить про одноразовий виїзд, що призведе до порушення прав дитини, а також батьківських прав відповідача, оскільки вони тривалий час будуть позбавлені права на особисті зустрічі, на піклування батька про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог.

Вказаний висновок викладений і в постанові Верховного Суду у справі №297/1949/21 від 31.05.2023.

Таким чином, позивачу необхідно викласти позовні вимоги зазначивши, зокрема, відповідний часовий проміжок перебування дитини в іншій державі, строк та мету виїзду до конкретної країни перебування.

Також суд наголошує на тому, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Позивачу надано строк - 5 днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків позову.

Ухвалу було надіслано на електронну адресу представника позивача, зазначену в позовній заяві.

08.07.2024 ухвала була доставлена на електронну адресу представника позивача, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Станом на 22.07.2024 представник позивача недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 05.07.2024, не усунула.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, дану позовну заяву з доданими до неї документами слід повернути позивачу.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 353, 354 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька повернути позивачу разом з доданими до неї додатками.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя