Справа № 344/5389/24
Провадження № 2/344/2025/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Атаманюка Б. М.,

секретаря Солонинко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Савчук Роман Романович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , 22.03.2024 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є власницею 39/100 частини квартири АДРЕСА_1 . Право власності набуте позивачем на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2019 року та постанови Верховного Суду від 09.02.2022 по справі №344/8701/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на квартиру.

Після отримання в лютому 2022 року постанови Верховного Суду від 09.02.2022, якою було остаточно вирішено спір між сторонами стосовно права власності на квартиру, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй ключі від спільної квартири та забезпечити доступ до вказаного житла, однак відповідач відмовляється задовольнити таке прохання.

На підставі зазначених обставин, позивач просить суд ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням, надати ключі від квартири, стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. та витрат на оплату судового збору у розмірі 1211.20 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник позивача адвокат Савчук Р.Р. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та представника за наявними матеріалами справи, позов підтримує та просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується наявним в матеріалах справи. Згідно заяви на ознайомлення із матеріалами справи, відповідач з матеріалами справи ознайомився та отримав копії позовних матеріалів 20.05.2024 (а.с.71), однак жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Конвенції. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном (вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного суду від 19.12.2022 р. у справі №330/1569/19).

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2019 року по справі №344/8701/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на квартиру - задоволено частково, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.02.2012 року по 31.01.2013 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14.09.2020 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасовано, рішення Івано-Франківського міського суду по справі №344/8701/19 залишено в силі (а.с.10-21).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.22-25).

Відповідно до листа-повідомлення Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 25.07.2023 встановлено, що ОСОБА_1 09.05.2023 повідомила на лінію «102» про те, що її колишній чоловік не впускає до квартири АДРЕСА_1 (а.с.26).

Також позивач направляла листа відповідачу щодо усунення перешкод у користуванні спільною квартирою, що підтверджено матеріалами справи (а.с.27-29).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач не надає ключі від вхідних дверей спільної квартири, в квартиру не впускає, двері на прохання не відчиняє ні позивачу, ні працівникам поліції. Звернення позивача до працівників поліції результату не дало.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача про вчинення перешкод позивачу у користуванні квартирою, а відтак суд, зважаючи на предмет підставу позову, вважає доведеним наявність перешкод у позивача в користуванні квартирою, що у відповідності до вимог статті 391 ЦК України дає право позивачу вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною квартирою шляхом вселення, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні позивачу квартирою та надати ключі від вхідних дверей квартири, то суд вважає, що перешкоди в доступі позивача до квартири полягають саме у відсутності в неї ключів від вхідних дверей квартири, які відповідно має відповідач, а тому останнього слід зобов`язати надати позивачу ключі від квартири та не чинити перешкод в її користуванні.

Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 16, 311, 316, 317, 319, 391, 398 ЦК України, ст. 9, 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 , та не чинити перешкод в користуванні вказаною квартирою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 .

Рішення виготовлено та підписано 22.07.2024.

Суддя Богдан АТАМАНЮК