Справа № 755/4490/24
Провадження № 2/752/4618/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2024 року ПАТ «СК «АРКС» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 та ПАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в розмірі 9 671,04 грн, та 3 028,00 грн сплаченого судового збору.

На мотивування позовних вимог позивач вказує, що між ним та ТОВ «Віравікс Україна» укладено договір добровільного страхування майна № сс151180а0км.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 .

У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

28.12.2020 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , вчинила дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи.

На підставі вказаної заяви та наданих потерпілою стороною документів складено страхові акти та здійснено виплату страхового відшкодування, в розмірі 9 671,04 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована за полісом № ЕР201124813 в ПАТ «СК «ВУСО», та остання відмовила ПАТ «СК «АРКС» у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, у відповідачів виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику.

На підставі зазначеного, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23.04.2024 року після передачі вказаної справи за підсудністю з Дніпровського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 59-60).

15.05.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ОСОБА_2 просить у позові відмовити, посилаючись на сплив річного строку за зверненням про виплату страхового відшкодування, а також на сплив трирічного строку позовної давності; крім того, вказує, що позивачем не додано до матеріалів справи поліс щодо забезпечення транспортного засобу «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , що унеможливлює перевірку наявності такого поліса; просить стягнути з позивача на його користь витрати на оплату правничої допомоги, в розмірі 8 000,00 грн.

22.05.2024 року до суду від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_3 зазначає, що загальний строк позовної давності продовжено на період дії воєнного стану, а поліс страхування № ЕР201393205 наявний в матеріалах справи.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Від відповідача ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.12.2020 року о 17 годині 30 хвилин на бул. Дружби народів, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року в справі № 757/3900/21-п відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Віравікс Україна», на випадок ДТП був застрахований ПАТ «СК «АРКС» зі страховою сумою 1 412 000,00 грн.

Про вказане свідчить копія договору добровільного страхування наземного транспорту № сс151180а0км від 08.12.2020 року.

Заявою ТОВ «Віравікс Україна» повідомило позивача про настання страхового випадку та 04.11.2021 року застрахований автомобіль оглянуто та зафіксовано його механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) по справі № 1.003.21.00124746.

Згідно рахунку-фактури ТОВ «Ауді Центр Віпос» від 09.11.2020 року, ремонтної калькуляції вказаного товариства від 09.11.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , склала 9 671,04 грн.

13.12.2021 року за платіжним дорученням № 850888 вказана сума страхового відшкодування перерахована позивачем ТОВ «Ауді Центр Віпос» для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

При цьому, позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР № 201124813).

14.02.2022 року позивач звернувся до відповідача ПАТ «СК «ВУСО» з претензією про виплату перерахованого страхового відшкодування, в розмірі 9 671,04 грн, як до особи відповідальної за заподіяні збитки, однак, до цього часу сума коштів не сплачена.

Згідно з ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ТОВ «Віравікс Україна», в порядку суброгації.

Таким чином, до ПАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв`язку із цим, судом має бути встановлено, який же максимальний розмір відшкодування шкоди був на момент ДТП, тобто у 2020 році.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого (пункт 9.2 статті 9 Закону № 1961-ІV).

Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.(п.9.5. Закону № 1961-ІV).

Розмір страхових виплат переглядався згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 538 від 09.04.2019 року страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у розмірі:

- за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260 тис. грн. на одного потерпілого;

- за шкоду, заподіяну майну потерпілих 130 тис. грн. на одного потерпілого.

Отже, максимальний розмір відшкодування майнової шкоди у 2020 році був визначений у сумі 130 000,00 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається, у даному випадку, судом не було встановлено факту того, що має місце недостатність страхового відшкодування через перевищення його лімітів.

При цьому, суд враховує наступну правову позицію Верховного Суду, яка неодноразово ним висловлювалась: Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020 року; № 753/10416/17 від 05.11.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 755/7666/19 від 15.10.2020 року; № 131/709/18 від 30.09.2020 року; № 583/3159/18 від 23.07.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 200/12295/17 від 30.06.2020 року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020 року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020 року; № 756/2632/17 від 22.04.2020 року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020 року; № 643/2224/17 від 18.03.2020 року; № 761/2941/17 від 10.03.2020 року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020 року; № 755/5374/18 від 21.02.2020 року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020 року; № 916/2554/17 від 17.01.2020 року.

Суд констатує, що дійсно існують підстави для невиплати певних сум страховою компанією, обов`язок по виплаті яких може покладатись на винуватця ДТП (як то франшиза чи коефіцієнт фізичного зносу).

Так, страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21.12.2020 року. Вказаний висновок вказує, що потрібно віднімати при визначені меж відповідальності страхової та зазначає, що спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо врахувати, позицію позивача про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована за полісом № ЕР201124813 в ПАТ «СК «ВУСО», то саме останнє повинно нести відповідальність перед позивачем за відшкодування вказаної шкоди.

Поряд із цим, представник відповідача ПАТ «СК «ВУСО» вказує про неможливість перевірки наявності такого поліса, в зв`язку з неприєднанням такого до матеріалів справи.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача до позовної заяви надано копію витягу за полісом № 201124813 ПАТ «СК «ВУСО» щодо транспортного засобу «Citroen C4» з д.н.з. НОМЕР_3 , що є відмінним від того, який вказано учасником ДТП згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року в справі № 757/3900/21-п.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, в суду відсутні будь-які відомості щодо застрахованого транспортного засобу марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі, розміру франшизи за відповідним полісом і позивачем такі відомості суду не надані, що не дозволяє суду вирішити питання щодо відповідальності кожного з відповідачів перед ПАТ «СК «АРКС».

Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що суд відмовляє в позові через його необґрунтованість, обставини дотримання чи причини пропуску строку позовної давності, згідно із поданою представником відповідача заявою про сплив позовної давності, не перевіряються, та саме до цього зводяться висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року в справі № 369/6892/15.

Щодо поданої представником відповідача заяви про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Положеннями ст.59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 - 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що представником відповідача у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, договором про надання правової допомоги від 12.06.2020 року, додатком № 1 від 15.03.2024 року до Договору б/н від 12.06.2020 року, актом приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 12.06.2020 року, додатком № 1 від 15.03.2024 року до Договору б/н від 12.06.2020 року.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, що є співмірними з предметом спору та складністю справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89,141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», код ЄДПРОУ 20474912, місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», , місцезнаходження: вул. Казимира Малевича, буд. 31, м. Київ, 03150.

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко