Справа № 308/7243/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за первісною позовною заявою акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання поруки припиненою,-

ВСТАНОВИВ

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Позивач зазначає, що 26.03.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , було укладено договір про іпотечний кредит №03/21-08, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 206000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту на умовах, передбачених кредитним договором та Додатком 31 до нього Графіком платежів.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним іпотечним кредитним договором, 26 березня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №123/12-08. Відповідно до договору поруки, ОСОБА_2 як поручитель поручаються за виконання позичальником обов`язків, які виникли на підставі договору.

Вказує, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 21.06.2016 року має заборгованість перед банком в сумі 10199,60 грн - заборгованість за кредитом; 1770,41 грн - заборгованість по відсотках, 804,33грн пеня.

На підставі наведеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Альфа Банк»: заборгованість у розмірі 12753,06 гривень, а саме 10199,60 грн - за кредитом, 1770,41 грн - по відсотках, 783,05 грн пеня за рік; а також 1378 гривень судового збору.

До суду відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» за яким він просить суд: поруку згідно договору поруки 123/12-08 від 26.03.2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», правонаступником якого, внаслідок відступлення права вимоги є відповідач, - визнати припиненою.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2017 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву від 23.12.2016 року ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання поруки припиненою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо первісного позову заперечив. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно з пунктами 2 та 14 договору поруки останнім не визначений строк поруки та що у останньому міститься лише посилання на момент у часі який має настати, а саме, що договір діє до повного виконання зобов`язань за основним договором, стверджуючи, відтак, що 25.03.2009 року порука за згідно договору 123/12-08 від 26.03.2008 року припинилася: як в силу не встановлення у договорі строку поруки та її припинення через збіг граничного визначеного законом строку, так і внаслідок пред`явлення кредитором вимоги до поручителя поза визначеними законом строками, так і в силу відсутності станом на 30.06.2016 року (яка надіслана 04.07.2016 року рекомендованим листом 573) вимоги ПАТ «Альфа-Банк» будь-якої заборгованості за кредитом ОСОБА_1 перед позивачем.

На обґрунтування своїх заперечень посилається на наступні докази: заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ06826 від 26.12.2014 на суму 1716,67грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ06886 від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 948,16грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ06448 від 09.02.2015 на суму 58366,18грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ06394 від 09.02.2015 на суму 1716,67грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ25609 від 28.01.2015 на суму 1716,67грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ25633 від 28.01.2015 на суму 504,42грн; квитанція №13280 від 27.11.2014 року на суму 2553,55грн та талончики №№200та203;заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08380 від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 836,88грн; заява на договірне списання від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 651,86грн; акт про відмову кредитора отримати кошти за грошовим зобов`язанням від 27.10.2014 року та талончики №№201та003 від 27.10.2014; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08352 від 26.12.2014 та на суму 651,86грн; акт про відмову кредитора отримати кошти за грошовим зобов`язанням від 29.09.2014 року та талончик №210 від 29.09.2014; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08341 від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 877,71грн; акт про відмову кредитора отримати кошти за грошовим зобов`язанням від 26.08.2014 року та талончики №№001та200 від 26.08.2014; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08325 від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 898,12грн; акт про відмову кредитора отримати кошти за грошовим зобов`язанням від 28.07.2014 року та талончики №№001та209 від 28.07.2014; проект листа від 24.06.2013 року №55691-23-б/б; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08311 від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 698,42грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08299 від 26.12.2014 та детальний звіт про операцію інтернет-банкінгу на суму 938,94грн; акт про відмову кредитора отримати кошти за грошовим зобов`язанням від 26.06.2014 року та поштова квитанція 258; талончики №№212та213 від 26.05.2014; звернення від 26.05.2014 вх№36994-231; акт про відмову кредитора отримати кошти за грошовим зобов`язанням від 26.05.2014 року та поштова квитанція 56; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08255 від 26.12.2014 та на суму 12016,69грн; детальний звіт від 26.12.2014 про операцію інтернет-банкінгу на суму 12016,69грн; заява на договірне списання та меморіальний ордер МАВ08281 від 26.12.2014 та на суму 928,41грн; детальний звіт від 26.12.2014 про операцію інтернет-банкінгу на суму 928,41грн; лист промінвестбанку про реорганізацію філії та зразок договору про внесення змін до кредитного договору; талончик Альфа-банк №249 від 18.02.2014 та проект відповіді від 12.04.2013 року №29506-23-б/б; електронне повідомлення 4547ЕП від 16.12.2013 року АТ Ощадбанк; рішення Перечинського районного суду від 06.05.2014 року у справі 304/1242/13-ц; розрахунок заборгованості перед ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором 03/21-08 ОСОБА_1 від 26.02.2014 року; талончики Альфа-Банк №№200,229; заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 01.03.2013 року з квитанціями 000 та 992; лист Альфа-Банк від 24.12.2014 року №118153-23-б/б; лист Альфа-Банк від 18.07.2014 року №64174-23.1-б/б.

Заперечуючи наявність заборгованості відповідачами надані також: розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №03/21-08 від 26.03.2008 року та долучені засвідчені копії первинних банківських документів про оплату за кредитом: квитанції №1 та №2 від 28.04.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №11 та б/н від 26.05.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №13 та №14 від 26.06.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №5 та №6 від 28.07.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №7 та №8 від 26.08.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №18 та №19 від 25.09.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №60 та №61 від 27.10.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №95 та №96 від 27.11.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №9 та №10 від 26.12.2008 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №10 та №11 від 26.01.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №158 та №159 від 26.02.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №80 та №81 від 27.03.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №13 та №14 від 27.04.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції від 26.05.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №40 та №41 від 26.06.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №22 та №23 від 27.07.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №22 та №23 від 26.08.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №34 та №35 від 28.09.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №1 та №2 від 26.10.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №1 та №2 від 26.11.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №37 та №38 від 25.12.2009 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №40 та №41 від 27.01.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №12 та №13 від 01.03.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №26 від 26.03.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №30 та №31 від 26.04.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №6 від 26.05.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №30 та №31 від 25.06.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №8 та №9 та №10 від 28.07.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №1 та №2 від 26.08.2010 року та №5 від 31.08.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №8 та №9 від 27.09.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №15 та №16 від 26.10.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №2 та №3 від 26.11.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №33 та №34 та №35 від 30.12.2010 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №10 та №11 від 28.01.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №1 та №2 від 01.03.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №12 та №13 від 29.03.2011року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №1 та №2 від 26.04.2011року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №6 та №7 від 26.05.2011року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №12 та №13 від 01.07.2011року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №30 та №31 від 29.07.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №21 та №22 від 29.08.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №2 та №3 від 30.09.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №3 та №4 від 27.10.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №36 та №37 та №38 від 28.11.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №8 та №9 від 28.12.2011 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №8 та №9 від 27.01.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №48 та №49 від 28.02.2012року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №13 та №14 від 29.03.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №79 та №80 від 03.05.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №26 та №27 від 30.05.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №17 та №18 від 26.06.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №5 та №6 від 26.07.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанції №33 та №34 від 27.08.2012 року Відділення Промінвестбанку у м.Ужгороді; квитанція №139 від 09.10.2012 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №1 та №2 від 30.10.2012 року Мукачівське безбалансове відділення №34 ПАТ Промінвестбанку; квитанція №24 від 27.11.2012 року ЗОУ Ощадбанку; квитанція №19 від 03.01.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанція №30 від 31.01.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанція №13 від 27.02.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №3 та №32 від 01.04.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №45 та №50 від 25.04.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №1 та №2 від 27.05.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №27 та №28 від 26.06.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №22 та №23 від 30.07.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №6 та №7 від 28.08.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №7 та №8 від 26.09.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №7 та №8 від 29.10.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №1 та №2 від 27.11.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №5 та №6 30.12.2013 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №3819 (платіж 9636) та №3818 (платіж 9635) від 27.01.2014 року УДППЗ «Укрпошта»; квитанції №7411 (платіж 16986) та №7412 (платіж 16987) від 28.02.2014 року УДППЗ «Укрпошта»; квитанції №5 та №6 від 28.03.2014 року ЗОУ Ощадбанку; квитанції №2 та №3 від 28.04.2014 року ЗОУ Ощадбанку; показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 тощо.

Також, ОСОБА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та допитаним за правилами допиту свідків підтвердив під присягою всі зазначені у його поясненнях (письмовий текст яких долучив до матеріалів справи) обставини показав суду наступне.

З початку 2013 року на номер телефону НОМЕР_1 , належний ОСОБА_2 декілька разів спочатку досить тактовно а 01.03.2013 року вже далеко не в делікатній (швидше в грубій із застосуванням психологічних погроз зініціювати судове провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки) формі телефонувала невідома особа жіночої статі, яка представляється представником Альфа-Банку із твердженням, щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед Альфа-Банком за іпотечним кредитом наданим Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та в усній формі повідомляла про те, що мала місце уступка права вимоги від Промінвестбанку до Альфа-банку за кредитним договором.

Оскільки між ОСОБА_1 та АКПІБ 26.03.2008 року укладений договір про іпотечний кредит №03/21-08, умови якого щомісячно виконуються позичальником і відповідно у відділенні ПІБ по АДРЕСА_1 (а з вересня 2012 року через Ощадбанк та через відділення в місті Мукачево) сплачувались платежі по тілу кредиту в сумі 1716,67 гривень та проценти згідно погодженого сторонами графіку. Жодного офіційного письмового повідомлення про відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором ані ОСОБА_1 ані ОСОБА_2 ані ОСОБА_3 не отримували. Просив підтвердити або спростувати факт відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №03/21-08 від 26.03.2008 року укладеним між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (00039002) у особі Філії «Відділення Промінвестбанку в м.Ужгород» (09312161) та ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ); якщо такий правочин мав місце - повідомити особу на користь якої відступлені вимоги, а також дату і обсяги вчинення такого правочину та надати належним чином засвідчену копію останнього або витягу (за винятком відомостей про інших осіб, що складають банківську таємницю) з нього в частині, що стосується ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; просив надати повні відомості про всі здійснені ОСОБА_1 оплати за кредитним договором із зазначенням дат, номерів платіжних документів, та яким чином були розподілені отримані від позичальника кошти за кожним із платежів; просив вказати період чинності повідомленого працівниками Промінвестбанку рахунку 4169 для оплати по кредиту через Ощадбанк; просив підтвердити або спростувати чинність зазначених (п.3.3 та п.5.2.1 договору кредиту) рахунків: (а) 6893 для сплати процентів по кредиту, та (б) 6893 поточний рахунок позичальника, (в) 6893 позичковий рахунок, - та якщо зазначені рахунки є нечинними для виконання зобов`язань за кредитом повідомити платіжні реквізити (зарахування коштів на які не матиме для позичальника-споживача додаткових витрат) для виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором окремо прошу повідомити платіжні реквізити для сплати процентів по кредиту та платіжні реквізити для сплати по тілу кредиту; просив забезпечити приймання працівниками каси коштів у рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором із наступним призначенням платежу: (а) для процентів - «проценти за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року платіж за ____________ місяць _______ року»; (б) для тіла кредиту - «оплата кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року платіж за ____________ місяць _______ року» - або з іншим аналогічним за суттю призначенням платежу при умові, щоб воно було таким, що надає можливість чітко розмежувати суми процентів та суми повернення кредиту, що їх сплачує позивальник; також просив, у разі відступлення права вимоги, повідомити суму вимог, що були відступлені новому кредитору (із наданням детальної розшифровки нарахування такої суми заборгованості та підстав для цього), та розмір заборгованості станом на 01.03.2013 року (із наданням детальної розшифровки нарахування такої суми заборгованості та підстав для цього).

Також зазначає, що звертав увагу на ту обставину, що договір про іпотечний кредит №03/21-08 від 26.03.2008 року має споживчий характер та його положеннями п.3.12 та чітко передбачений виключний перелік витрат, що їх має нести споживач за таким договором, а пунктами 3.3 та 5.2.1 вказаного договору визначена можливість позичальника сплачувати окремо суму процентів та суму кредиту.

У листі вказував, що 26.03.2013 року наближається час сплати чергового платежу за кредитним договором, а тому (в тому числі відповідно до пункту 5.1.2 договору про іпотечний кредит №03/21-08 від 26.03.2008 року) просив належним чином та своєчасно надати повну відповідь на відповідний лист.

У зверненні до банку вказував, що ОСОБА_1 є добросовісним позичальником, який належним чином виконує свої зобов`язання, а тому вправі бути переконаною в тому, що сплачує кошти належному кредитору та що в банку як кредитора та у неї як позичальника однакове розуміння призначення тих коштів, що сплачуються кредитору, а банк, як кредитор, також зобов`язаний утримуватися від діянь, які класифікуються як прострочення кредитора та які перешкоджають боржнику виконувати свої зобов`язання.

З приводу викладених вище обставин 1 березня 2013 року було надіслано до банку офіційний лист.

Крім цього вказує, що 24.11.2014 року подав до ПАТ «Альфа-Банк» ще заяву, у якій звертав увагу на попередньому зверненні, а також повідомляв, що до отримання вимоги нового кредитора та доказів відступлення права вимоги за кредитним договором, у боржника не виникають обов`язки щодо нового кредитора - відтак платежі за вказаним кредитним договором здійснювалися первісному кредитору через відділення Ощадбанку та Укрпошти (у січні 2014 року позичальник дізналася про те, що з кінця 2013 року згідно електронного повідомлення в доповнення до п.4 листа АТ «Ощадбанк» від 22.11.2013 року №11/1-11/1037/13655 з 27.12.2013 року розірваний договір №93 від 16.11.2010 року з ПАТ «Промінвестбанк»)

Не отримавши доказів відступлення прав вимоги за кредитним договором, та маючи намір отримати правову визначеність у відносинах, позичальник з поручителем звернулися до суду з позовом до обох банків щодо зобов`язання надати офіційну інформацію про відступлення прав вимоги /документи з цього приводу наявні у банку/. При цьому, оплати про кредиту, продовжували здійснюватись згідно графіку платежів, що є додатком до кредитного договору.

В ході розгляду справи, до її матеріалів з боку кредитора надавалися різні розрахунки (за одним з яких стверджувалося, що новим кредитором є ТОВ «Кредитні Ініціативи») [т.1 а.с.202-203] та неналежним чином засвідчені копії документів про переуступку, у зв`язку з чим розгляд справи відкладався. Намагаючись урегулювати спір мирно, позичальник декілька разів звертався у відділення банку в місті Ужгороді.

18.02.2014 року з 16 год 02хв по 16год15хв у відділенні банку були отримані телефони гарячих ліній банку, не підписана та незасвідчена роздруківка повідомлення про відступлення від 20.12.2012 року №0000611, не підписана та незасвідчена роздруківка листа №29506-23-б/б від 12.04.13 року. Аналогічні документи були подані в судовому засіданні Перечинського районного суду.

26.02.2014 року представнику позичальника було надано розрахунок заборгованості за кредитом однак у ньому було зазначено, що вказана заборгованість за кредитом перед ТОВ «Кредитні ініціативи» а не перед ПАТ Альфа-Банк. В той час, як до матеріалів справи не було додано реєстр (витяг з реєстру позичальників) щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, була подана повторна заява про ознайомлення з матеріалами справи.

При ознайомленні з матеріалами справи 06.05.2014 року було встановлено, що безспірних доказів відступлення прав вимоги (що особливо ускладнювалося розрахунком заборгованості перед ТОВ «Кредитні Ініціативи») в матеріалах справи не має. Відтак, для знаходження компромісу в цьому питанні, було вирішено, що представник банку під присягою в судовому засіданні будучи допитаним за правилами допиту свідків підтвердить обставину того, що він особисто бачив нотаріально засвідчену копію договору про переуступку в тому числі щодо позичальника ОСОБА_1 .

Після встановленні такої обставини в судовому засіданні 06.05.2014 року позичальник відмовився від позовних вимог до ПАТ «Альфа-Банк», про що зазначено в судовому рішенні Перечинського районного суду від 06.05.2014 року.

Відтак, у зв`язку з наданням в судовому засіданні 06.05.2014 року позичальнику ОСОБА_1 доказів відступлення прав вимоги саме на користь ПАТ Альфа-Банк в травні 2014 року представник позичальника (він же поручитель ОСОБА_1 ) ОСОБА_2 26.05.2014 року прийшов (разом зі знайомим ОСОБА_4 ) здійснити черговий платіж по кредитному договору згідно графіку платежів, однак при цьому було встановлено, що в банку числиться прострочена заборгованість за кредитом, штрафними санкціями тощо, та у разі оплати, в першу чергу згідно політики банку зараховуються саме ці платежі.

Зважаючи на те, що позичальник кожного разу сплачувала згідно умов договору та щоквартально навіть переплачувала по процентах по кредиту та такі платежі мали би бути зараховані в якості погашення по тілу кредиту, така обставина позичальнику видалася дивною - відтак, на підставі пункту 24.2 статті 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (де визначено, що реквізити документів на переказ готівки та особливості їх оформлення встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України» та Розділу IV. Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Правління НБУ №174 від 01.06.2011 року (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за номером 790/19528), яким встановлено, що банк визначає лише форму касового документа: «1.2. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією. Форми касових документів, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, установлюються банком/небанківською фінансовою установою з урахуванням обов`язкових реквізитів, установлених цією Інструкцією, та технічних можливостей платіжного пристрою.», однак реквізити та зміст касового документу визначає клієнт «1.4. Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ). Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом.», що також підтверджується забороною банку здійснювати виправлення такого реквізиту як призначення платежу (п.1.14) позичальник просив прийняти кошти в якості погашення по кредиту, однак, посилаючись на правила банку, касі відділення ПАТ «Альфа-Банк» касир пояснила, що технічно не в змозі вказати в розділі призначення платежу запропоноване позичальником, а саме: «в сумі 1716,67 гривень погашення тіла кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за травень 2014 року», «в сумі 928,41 гривень погашення відсотків по кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за травень 2014 року» - оскільки технічно спроможна прийняти платіж із загальним призначенням платежу погашення заборгованості згідно кредитного договору 03/21-08 від 26.03.2008 року. Про цю обставину був складений більш деталізований акт, примірник якого був надісланий поштою банку. Одночасно до банку була подана 26.05.2014 року письмова заява вх..№36994-231, в якій посилаючись на умови договору позичальник просила приймати кошти, як це передбачено договором, окремо по процентах та окремо по тілу кредиту. При цьому, сума коштів (заокруглена на декілька гривень в більшу сторону) на погашення щомісячного платежу згідно графіку, була одночасно внесена на депозитний рахунок в банку, що підтверджується квитанцією 604887 від 26.05.2014 року.

Лише в червні 2014 року рекомендованим поштовим відправленням №409, на виконання вказаного вище рішення Перечинського районного суду у вказаній вище справі 304/1242/13-ц, позичальником було отримане підтвердження Промінвестбанку від 12.06.2014 року №24-10/19960/1 про відступлення прав вимоги.

26 червня 2014 року аналогічно до попереднього місяця ситуація з черговим місячним платежем повторилася: в касі відділення ПАТ «Альфа-Банк» касир пояснила, що технічно не в змозі вказати в розділі призначення платежу запропоноване позичальником призначення платежу, а саме: «в сумі 1716,67 гривень погашення тіла кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за червень 2014 року», «в сумі 938,94 гривень погашення відсотків по кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за червень 2014 року» оскільки технічно спроможна прийняти платіж із загальним призначенням платежу погашення заборгованості згідно кредитного договору 03/21-08 від 26.03.2008 року. Копію акту було надіслано банку. Касиру було запропоновано підписати відповідний акт, від чого вона відмовилася. Одночасно сума коштів (заокруглена на декілька гривень в більшу сторону) на погашення щомісячного платежу згідно графіку, була внесена на депозитний рахунок в банку, що підтверджується квитанцією 9019 від 26.06.2014 року.

23 липня 2014 року представник позичальника прибув у відділення банку з метою з`ясування питання про те, чи вирішене позитивно питання щодо прийому платежів та щодо залишків по кредиту в банку, де вкотре було отримано роздруківку листа від 24.06.13 року №55691-23-б/б.

28 липня 2014 року (оскільки 26 число припало на суботу) ситуація між позичальником і банком вкотре повторилася. Спільно із знайомим ОСОБА_4 представник позичальника прибув до відділення банку. В касі відділення ПАТ «Альфа-Банк» касир пояснила, що технічно не в змозі вказати в розділі призначення платежу запропоноване позичальником призначення платежу, а саме: «в сумі 1716,67 гривень погашення тіла кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за липень 2014 року», «в сумі 698,42 гривень погашення відсотків по кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за липень 2014 року» оскільки технічно спроможна прийняти платіж із загальним призначенням платежу. Про дані обставини було складено більш деталізований акт. Одночасно сума коштів (заокруглена на декілька гривень в більшу сторону) на погашення щомісячного платежу згідно графіку, була внесена на депозитний рахунок в банку, що підтверджується квитанцією 508390 від 28.07.2014 року.

На початку серпня 2014 року від ПАТ «Альфа-Банк» було отримано відповідь за номером 64174-23.1-б/б від 18.07.2014 року, з якої вбачалося, що звернення ОСОБА_2 від 23.06.2014 року розглянуто та що останнє не відповідає дійсності, що співробітник Альфа-Банку відмовив у зміні черговості розподілу коштів на погашення заборгованості а не у особі платника (однак, ОСОБА_2 не звертався до банку в червні 2014 року зі зверненнями а лише надсилав копії вищевказаних актів у червні за травень та у липні за червень 2014 року та жодних розмов щодо неналежної особи платника у банку не велося).

26.08.2014 року вкотре прийшовши до відділення банку для чергового щомісячного платежу, ситуація щодо приймання коштів знову повторилася: касир пояснила що ситуація не змінилася, та що вона може прийняти кошти лише із загальним призначенням платежу. Про це було складено деталізований акт. Оскільки, поповнити депозитний договір 26.08.2014 року не видалося можливим через обмеження визначені політикою банку, то протягом 27-28.08.2014 року був укладений новий депозитний договір, на який була внесена сума коштів з попереднього депозиту збільшена на суму щомісячного платежу за серпень 2014 року, що підтверджується меморіальним ордером МАВ0028419 від 28.08.2014 року, квитанціями №566-568 від 27.08.14 та №685 від 28.08.2014 року.

29.09.2014 року мала місце та сама ситуація, що й раніше через проблеми технічного характеру, а саме неможливість вказати в прибутковому документі, вказане платником призначення платежу, банком вкотре не було отримано кошти від позичальника в сумі: «в сумі 1716,67 гривень погашення тіла кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за вересень 2014 року», «в сумі 877,71 гривень погашення відсотків по кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за вересень 2014 року». Про таку обставину був складений вкотре акт, на картковий рахунок була внесене на сума коштів 2600 гривень, з яких 2594,38 гривень були зараховані на депозитний рахунок, що підтверджено квитанціями №459 від 29.09.2014 року та меморіальним ордером МАВ95721 від 29.09.2014 року.

27.10.2014 року ситуація знову повторилася через ті самі обставини, що вказані вище банком не було прийнято кошти в сумі «в сумі 1716,67 гривень погашення тіла кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за жовтень 2014 року», «в сумі 651,86 гривень погашення відсотків по кредиту за договором 03/21-08 від 26.03.2008 року за жовтень 2014 року». Про це було складено відповідний деталізований акт. Кошти в сумі 2400 гривень були внесені на рахунок в банку, що підтверджено квитанцією 568815 від 27.10.2014 року.

Свідок ОСОБА_2 також пояснив, що 14.11.2014 року, представника позичальника було запрошено до відділення банку, для обговорення та вирішення питання погашень по кредиту та було повідомлено, що станом на 14.11.2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає: 70323,07 гривень по тілу кредиту, 13723,82 гривень по простроченому тілу кредиту, 641,50 гривень по процентах, 5038,91 гривень по прострочених процентах, 2623,16 гривень пені.

З такими розрахунками позичальник не погодилась, оскільки від самого початку дії кредитного договору платежі за договором здійснювалися згідно графіку, крім квартальних платежів по процентах, які як з`ясувалося банком утримувалися у розмірах більших, ніж передбачено графіком платежів та не спрямовувалися в якості дострокового погашення по тілу кредиту.

На підтвердження зазначеного банку були надані копії всіх платіжних документів по кредиту та здійснений позичальником самостійно розрахунок платежів та заборгованості по кредиту, згідно з якого вбачається, що розрахунки позичальника збігаються з точністю до 1 копійки з плановим погашенням по кредиту.

Також був наданий альтернативний розрахунок за яким перераховані платежі по кредиту, з урахуванням того, що квартальні розміри переплати по кредиту спрямовуються на погашення по тілу кредиту.

Відповідно до вказаних розрахунків, залишки непростроченої заборгованості по тілу кредиту є значно меншими ніж повідомлено кредитором 14.11.2014 року.

Позичальник звертався до банку із заявою, де вказано, що, якщо піти кардинальним шляхом та, як зазначено в договорі, відштовхуватися від графіку платежів, то суми переплат по процентах, мали би бути спрямовані на дострокове (таке право передбачене договором) погашення по тілу кредиту за таких обставин, поточна заборгованість по тілу кредиту станом після платежу у квітні 2014 року склала б 68792,90 гривень відтак станом на 14.11.2014 року «построчене» тіло кредиту складало би 10300,02 гривень та поточне 58492,88 гривень - проценти похідні від цих параметрів. А у більш «м`якому» випадку, якщо керуватися фактичними платежами та нарахуваннями то станом після платежу у квітні 2014 року поточна заборгованість складала 80670,58 гривень, що на 12,51 гривень випереджає планову за графіком, яка складає 80683,09 гривень. З урахуванням всіх здійснених позичальником дій на погашення кредиту станом після 27.10.2014 року заборгованість по кредиту, за умови, якщо би банком були вчинені необхідні дії по отриманню коштів, поточна заборгованість складала би 70370,56 гривень (по графіку 70383,07 гривень).

Тому позичальником була здійснена пропозиція банку щодо вирішення ситуації яка склалася, як варіант, наступним чином: погашення кредиту одноразовим платежем з дисконтом, сума якого би компенсувала наслідки обставин, що наведені вище та в таблицях, а також доходність від розміщення такої суми коштів одноразового погашення на депозит, для прикладу в цьому ж Альфа-Банку, чи у інший спосіб таке рішення б усунуло необхідність складаного коригування відомостей бухгалтерського обліку банку в попередніх періодах та надало б банку одразу весь фінансовий ресурс, який одразу, а не частинами, міг бути розміщений у більш вигідних банківських операціях.

Від представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) АТ «Сенс Банк» - ОСОБА_5 надійшло до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи та аналізуючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 26.03.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , було укладено договір про іпотечний кредит №03/21-08, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 206000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту на умовах, передбачених кредитним договором та Додатком 31 до нього Графіком платежів.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним іпотечним кредитним договором, 26 березня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №123/12-08. Відповідно до договору поруки, ОСОБА_2 як поручитель поручаються за виконання позичальником обов`язків, які виникли на підставі договору.

Судом також встановлено, що 01.12.2022 найменування АТ «Альфа - Банк» змінено на АТ «Сенс Банк».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаних положень прослідковується можливість застосування принципу «affirmanti incumbit probatio» який означає, що «хто стверджує, той і доводить».

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

З огляду на викладене суд вважає, що незважаючи на наявність різних розрахунків суми боргу, позивач не скористався правом подання експертного висновку або правом просити призначення експертизи на підтвердження своїх позовних вимог. Також, позивачем не надані первинні документи на підтвердження свого розрахунку. Натомість розрахунок наданий, відповідачем більш детальний та на його підтвердження відповідачем надані первинні документи.

Окрім цього, відповідачами доведено належними та допустимими доказами стверджувані ними обставини про те, що останні вживали достатніх заходів (аж до звернення до суду) для з`ясування належного кредитора.

Разом з тим суд погоджується, що за принципом добросовісності учасників цивільних відносин, цей обов`язок лежить на кредиторові, який є особою, зацікавленою у отриманні коштів.

Понад це, надання в ході розгляду іншої цивільної справи представником кредитора, офіційного документу про те, що заборгованість за кредитом існує саме перед ТОВ «Кредитні ініціативи» (а не на той час - ПАТ «Альфа-Банк») вказує на те, що позичальники мали право вимагати для усунення цієї юридичної невизначеності максимально повні та належні докази від кредитора, який стверджує про свою належність.

Також, суд бере до уваги ті обставини, що відповідачі, одразу після отримання достатнього підтвердження заміни сторони кредитора в зобов`язанні згідно графіку робили достатні спроби виконати зобов`язання - оплачувати кредит у відділенні позивача по АДРЕСА_3 , однак, саме позивач за первісним позовом відмовлявся отримувати кошти в якості сплати по кредиту із зазначенням спрямування (призначення платежу) сум коштів окремо по відсотках та окремо по тілу, хоча саме цей порядок визначений договором кредиту (пункти 3.3 та 5.2.1). Відтак, у відносинах між сторонами мало місце прострочення кредитора.

Згідно з вимогами статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Згідно з частиною 4 статті 613 боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Оскільки договір кредиту споживчий, то й нести додаткові не передбачені договором витрати (на послуги нотаріуса у разі внесення коштів на депозит нотаріуса, або на інші комісійні платежі, у разі перерахування коштів банку через інші банки) відповідачі не зобов`язані та саме на кредитора у цьому випадку покладений обов`язок забезпечити приймання коштів таким способом, щоб це не мало наслідком для споживача додаткових витрат, які не передбачені договором.

Також, судом встановлено, що також визнається відповідачами, загальновідому обставину, перейменування позивача, який на момент ухвалення рішення іменується АТ «СЕНС БАНК».

Що стосується позовних вимог про визнання припиненою поруки суд вважає, що цей спосіб захисту не є ефективним у справі, у якій заявлений первісний позов про стягнення грошових коштів, оскільки ця обставина в цьому разі досліджується судом в межах предмету доказування про стягнення боргу.

У постанові від 14 червня 2021 року у справі №924/181/20 Верховний Суд зробив висновок про те, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги у кредитора. Аналогічною є позиція Верховного Суду у справі № 522/1528/15-ц, де в постанові від 26.01.2021 року Велика Палата Верховного Суду вказала, що ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 64)). Саме за цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним.

Поряд з цим, суд враховує обставину того, що зустрічний позов був заявлений до того, як була сформульована означена правова позиція Верховним судом, а також те, що зустрічний позов про визнання поруки припиненою заявлений саме у провадженні про стягнення боргу в тому числі з поручителя.

Виходячи з положень статті 559 Цивільного кодексу України, які, в редакції чинній станом на дату укладення договору поруки (08.05.2013 року), визначились наступним чином: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина 1); порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем (частина 2); порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі ч. 2 ст. 553 ЦК України. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя ч. 2 ст. 554 ЦК України.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки - ч. 2 ст. 554 ЦК України

Також у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 725/3981/14 провадження № 61-10358сво19 вказується, що визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки.

Також за змістом частини 4 статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України. У цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов`язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року № 6-1451цс16.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17.

Відповідний правовий висновок, що підтверджують правову позицію відповідача позивача за зустрічним позовом, міститься також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18 наведений правовий висновок щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції). Аналогічні висновки також викладено у постановах Верховний Суду від 17.11.2020 № 705/3113/15, від 19.11.2020 № 285/2467/14-ц та від 24.12.2020 у справі № 924/15/20, від 21.01.2021 № 924/190/20 та № 924/208/20, від 26.01.2020 № 924/180/20.

Крім цього, Постановою від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо підстав припинення поруки, визначивши, що збільшення розміру кредиту без погодження з поручителем, навіть за наявності у договорі поруки умови про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, є підставою для припинення поруки на підставі частини першої стаття 559 ЦК України.

Постановою від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від власного правового висновку і правового висновку ВСУ щодо належного способу захисту прав та інтересів поручителя, визначивши, що позовна вимога про визнання договору поруки припиненим є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності. Для захисту інтересу від юридичної невизначеності, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше, поручитель може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц) (провадження № 14-275цс19) вказано, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (провадження № 12-7гс20) зазначено, що приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя. Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. За змістом

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (провадження № 14-243цс19) наведено правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту. Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

В постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 756/2784/15 (провадження № 61-15957св21), в якій, зазначено, що згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу Закону № 2478-VIII, який набрав чинності 04 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року, частину першу статті 559 ЦК України викладено у такій редакції: "1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання". Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, за загальним принципом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, апеляційним судом правильно застосована частина перша статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час підвищення банком відсоткової ставки без згоди поручителя, та в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 607/12624/16-ц (провадження № 61-1739св20), в якій, вказано, що суд апеляційної інстанції помилково застосував Закон № 2478-VIII, оскільки у спірних правовідносинах строк для звернення банку з позовом до поручителів закінчився до моменту набуття чинності названим Законом (04 лютого 2019 року), тобто відносини щодо поруки припинені до введення в дію Закону № 2478-VIII, тому положення цього Закону не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин.

28.02.2023 Верховний суд в постанові у справі № 593/591/22, виснував, що у справі, яка переглядається, положення частини першої статті 559 ЦК України в редакції Закону № 2478-VIII не могли бути застосовані до спірних правовідносин з огляду на те, що підвищення суми кредиту без згоди поручителя, а отже, припинення поруки мало місце до введення в дію Закону № 2478-VIII (04 лютого 2019 року).

Аналіз змісту договору поруки вказує на те, що у останньому строк поруки не визначений та міститься лише посилання на те, що договір діє до повного виконання зобов`язань за основним договором (пункти 2 та 14), відтак висновок про припиненість поруки з наведених вище підстав, стверджуваних поручителем, є обґрунтованим.

Поряд з цим, відповідачі довели перед судом обставину відсутності заборгованості за кредитом аніж позивач довів наявність стверджуваного боргу. З огляду на це вимоги позивача до поручителя не можуть вважатись обґрунтованими - відтак і задоволені судом, оскільки за цих обставин та з цих підстав порука теж є припиненою.

Відтак, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає як необґрунтований та оскільки позивачем не доведені його позовні вимоги.

Водночас відповідачами окрім розрахунку, також первинними фінансовими документами, листуванням, судовим рішенням у іншій справі, показами свідка, доведені обставини дострокового, з урахуванням стверджуваних обставин прострочення кредитора, повного погашення боргу за кредитом, що не спростоване позивачем, та будь-яких інших, окрім наведених у позовній заяві доказів, на спростування тверджень відповідачів, позивач не навів та відповідних доказів не надав.

Поряд з цим, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту не може вважатись ефективним, оскільки порушене питання чинності поруки вирішене судом при розгляді первісного позову відтак з цих підстав у задоволенні зустрічного позову теж належить відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 509, 526, 536, 549-551, 559, 613, 624, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 19, 81, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

У задоволенні первісного позову акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання поруки припиненою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Лемак