К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року місто Київ

справа № 757/8620/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/386/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Помяловою Яною Олександрівною , на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Бусик О.Л. від 4 серпня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Гелексі Фінанс" про розірвання договору застави транспортного засобу.

У квітні 2021 року ТОВ "Гелексі Фінанс" звернулося до суду з зустрічним позовом доОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Гелексі Фінанс" посилалося на те, що 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ "Гелексі Фінанс" уклали договір про споживчий кредит № 19-08-20-02-І про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту на суму 57 000 грн строком до 18 лютого 2021 року, до якого за заявою ОСОБА_1 11 лютого 2021 року в договір були внесені зміни та збільшено суму договору до 92 000 грн з кінцевою датою повернення до 18 лютого 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики сторони також уклали договір застави транспортного засобу, за яким ОСОБА_1 передала у заставу автомобіль марки Рено Меган, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , про що 20

серпня 2020 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження № 28042697.

19 серпня 2020 року ОСОБА_3 та ТОВ "Гелексі Фінанс" уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що випливають з договору позики, а 11 лютого 2021 року договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що випливають з договору позики та договору №1 про внесення змін і доповнень від 11 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання за договором про надання позики та договором про внесення змін, унаслідок чого станом на 26 березня 2021 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 92 000 грн та проценти в сумі 4 235 грн 83 коп., а після закінчення строку дії договору утворилась заборгованість за процентами в сумі 65 332 грн 60 коп., що передбачені пунктом 1.5 та 7.1 договору позики № 19-08-20-02-І. Крім того, за договором ОСОБА_1 повинна сплатити штраф в сумі 39 000 грн, а ОСОБА_3 - пеню в сумі 30 000 грн.

Посилаючись на викладене, ТОВ "Гелексі Фінанс" просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 161 568 грн 43 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 92 000 грн, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 65 332 грн 60 коп.; стягнути з ОСОБА_1 штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 19 серпня 2020 року зі змінами від 11 лютого 2021 року в сумі 39 000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 пеню за невиконання зобов`язання за договором поруки від 11 лютого 2021 року в сумі 30 000 грн.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 4 серпня 2022 року первісний позов ОСОБА_1 до ТОВ "Гелексі Фінанс" про розірвання договору застави транспортного засобу залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 серпня 2022 року позов ТОВ "Гелексі Фінанс" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ "Гелексі Фінанс" заборгованість за договором позики від 19 серпня 2020 року № 19-08-20-02-І в сумі 92 000 грн, проценти за користування кредитом в сумі 4 235 грн 83 коп., проценти за неправомірне користування кредитом в сумі 65 332 грн 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Гелексі Фінанс" штраф за порушення умов договору застави в сумі 39 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Гелексі Фінанс" пеню в розмірі 30 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ "Гелексі Фінанс" по 1 639 грн 47 коп. судового збору та по 11 400 грн витрат за надання професійної правничої допомоги з кожного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі договорів позики, поруки та застави, і наявність у відповідачів солідарного обов`язку повернути отримані у борг кошти зі сплатою процентів за користування кредитом, а також за неправомірне користування кредитом після настання строку його погашення за період з 19 лютого 2021 року по 26 березня 2021 року. Крім того, оскільки ОСОБА_1 не внесла

черговий платіж за договором позики, що є підставою для негайної передачі предмета застави на зберігання заставодержателя, відповідно до п. 4.2 договору застави позичальник зобов`язана сплатити штраф в розмір 30 % від вартості предмета застави. ОСОБА_3 , як поручитель, зобов`язаний сплатити пеню за невиконання зобов`язання протягом п`яти днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - Помялова Я.О. , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 65 332 грн; стягнення з ОСОБА_1 штрафу за порушення умов договору застави в сумі 39 000 грн; стягнення з ОСОБА_3 пені в розмірі 30 000,00 грн, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Скаржник зазначає, що при ухваленні рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції не врахував обмеження, встановлені пунктами 6, 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до яких під час дії карантину та воєнного стану позивач не мав права стягувати з відповідачів неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за кредитним договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "Гелексі Фінанс" - Дударенко А.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, заявивши водночас клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 19 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Гелексі Фінанс" укладено договір № 19-08-20-02-І про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого ТОВ "Гелексі Фінанс", як кредитодавець, зобов`язувався передати, як позичальнику, грошові кошти в сумі 57 000 грн, а ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути кредит до 18 лютого 2021 року та сплатити відсотки в розмірі 78 % річних.

Відповідно до 1.4 договору передбачено укладення позичальником договору застави транспортного засобу, що належить позичальнику, марки Рено Меган, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у випадку ненадходження від позичальника чергового щомісячного платежу кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком та відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 % річних.

Додатком № 1 до договору передбачений графік розрахунків, відповідно до якого загальна вартість кредиту складає 144,27 % від суми кредиту або 88 232 грн.

19 серпня 2020 року сторони уклали договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , як заставодавець, передає у заставу ТОВ "Гелексі Фінанс" як заставодержателю, належний їй автомобіль марки Рено Меган, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Пунктом 2.2 передбачено вартість предмета застави в сумі 130 000 грн.

Відповідно до п. 3.3.1 договору застави заставодавець зобов`язаний негайно передати предмет застави на зберігання заставодержателя у разі порушення умов договору позики або цього договору, шляхом доставки предмету застави у місце визначене заставодавцем.

У разі порушення умов договору, зокрема п 3.3.1, заставодавець сплачує штраф в розмірі 30 % від вартості предмета застави (п.4.2 договору).

19 серпня 2020 року ТОВ "Гелексі Фінанс" та ОСОБА_3 уклали договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором застави.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки у разі, якщо поручитель не виконає свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі протягом 5 календарних днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики, кредитодавець має право стягнути з поручителя пеню в розмірі 2 % від суми позики за кожний день прострочення.

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала ТОВ "Гелексі Фінанс" заяву про збільшення суми кредиту, згідно з договором від 19 серпня 2020 року № 19-08-20-02-І на 35 000 грн з кінцевою датою повернення 18 лютого 2021 року.

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 та ТОВ "Гелексі Фінанс" уклали договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 19-08-20-02-І надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту за договором позики збільшилась до 92 000 грн. зі сплатою 78% річних зі строком повернення до 18 лютого 2021 року.

11 лютого 2021 року сторони уклали договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу від 19 серпня 2020 року.

11 лютого 2021 року ТОВ "Гелексі Фінанс" та ОСОБА_3 уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором позики та договором № 1 про внесення змін і доповнень від 11 лютого 2021 року.

Відповідно до 7.1 договору позики, після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному в п. 7.1 договору, тобто 720 % річних.

В той же час, умовами договору поруки також визначена додаткова відповідальність поручителя у вигляді сплати пені за невиконання зобов`язання поручителем протягом п`яти днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики (п. 3.3, п. 5.1 договору поруки).

Пеня становить 2% від суми позики за кожен день прострочення (п. 5.1 договору).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1054 ЦК України (параграф 2) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, згідно з якою уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У пункті 140 постанови від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

При цьому у пункті 146 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за

користування кредитом, сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

У позові та відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Гелексі Фінанс" посилалося на те, що воно не позбавляється права на отримання від ОСОБА_1 належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у розмірі 720 % річних за користування кредитом на підставі пунктів 1.5, 7.1 кредитного договору № 19.08-20-02-1 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Згідно із пунктом 1.5 договору № 19.08-20-02-1 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 19 серпня 2020 року у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань, передбачених договором, дія даного договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному, в пункті 7.1 договору, пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі, визначеному пунктом 8.3 договору до повного розрахунку за договором.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору зі змінами сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків (додатку № 2 до даного договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки, передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом.

За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми позики настав 18 лютого 2021 року і саме в межах цього строку ТОВ "Гелексі Фінанс" мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом на підставі пунктів 1.5, 7.1 кредитного договору по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону.

Слід зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина 2 статті 625 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному, в пункті 7.1 договору (тобто у розмірі 720 % річних), пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі, визначеному пунктом 8.3 договору до повного розрахунку за договором.

Отже, сторони дійшли згоди про те, що після закінчення строку позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за неправомірне користування кредитом (проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання) у розмірі 720 % річних.

Тобто, кредитним договором передбачені проценти за неправомірне користування кредитом як плата, яка встановлюється позивачем за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються.

У цьому випадку позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом (за прострочення виконання грошового зобов`язання), оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, сторони чітко визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за користування кредитом, а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір.

Зазначений пункт договору не визнавався недійсним та не оспорювався відповідачем. Цей розмір процентів кредитором нараховано за період з 19 лютого 2021 року по 26 березня 2021 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" від 17 березня 2020 року №533-IX (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

На підставі постанов Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами), "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року №392 (із змінами), "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 22 липня 2020 року №641 (із змінами) та "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 9 грудня 2020 року №1236 (із змінами) з 19

грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України діяв карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, враховуючи пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" від 17 березня 2020 року № 533-IX, колегія суддів доходить висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача процентів за неправомірне користування кредитом, який є споживчим фінансових послуг, в сумі 65 332 грн 60 коп. та штрафу за порушення умов договору застави транспортного засобу від 19 серпня 2021 року в розмірі 39 000 грн.

Водночас суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, внаслідок чого у вказаній частині ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення вказаних вимог до ОСОБА_4 без задоволення.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог до ОСОБА_3 відповідно до прохальної частини апеляційної скарги перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною 3 статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Апеляційна скарга в цій справі подана представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Помяловою Я.В.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"(частина 4 статті 62 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (частина 4 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Будь-яких документів, що посвідчують повноваження адвоката Помялової Я.В. звертатись з апеляційною скаргою від імені відповідача ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Отже, суд апеляційної інстанції не уповноважений здійснювати перегляд рішення суду першої інстанції, ухваленого в частині позовних вимог ТОВ "Гелексі Фінанс" до ОСОБА_3 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позову до ОСОБА_1 про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Помяловою Яною Олександрівною , задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 65 332 грн, стягнення штрафу за порушення умов договору застави в сумі 39 000 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 65 332 грн, стягнення штрафу за порушення умов договору застави в сумі 39 000 грн відмовити.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: