КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Плахотнюк К.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві (в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду , дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У травні 2020 року ПАТ АТ «Укргазбанк» звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення, позивачем зазначено, що 29 травня 2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2203-21-16/USD, за яким позичальнику відкрито не відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 518 500, 00 доларів США на строк до 28 травня 2012 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 16% річних.

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25 жовтня 2012 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 664 444, 71 доларів США (заборгованість за кредитом у розмірі 216041,62 доларів США (що еквівалентно 1 721938,13 грн, заборгованість за простроченим кредитом 301958,38 доларів США, що еквівалентно 2 406729,07 грн, заборгованість за простроченими процентами 146 444, 71 доларів США,що еквівалентно 1 167222,92 грн ) звернуто стягнення на предмет іпотеки - три земельні ділянки).

Відповідно до виписок по рахункам, заборгованість станом на 06 травня 2020 року не погашена.

Загальна сума заборгованості, нарахованої за ст. 625 ЦК України станом на 06 травня 2020 року складає 1 614 211, 07 грн (1 258 436, 36 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту та 355 774, 71 грн - 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів).

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено договором іпотеки від 29 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Автухович Е.В. за реєстровим № 1677, укладеним між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про що до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені записи обтяження банком об`єктів нерухомого майна за даними витягів про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 29 травня 2007 року № 12729560, № 12729689, № 12729785 та Витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2009 року № 22959558, № 22959528, № 22959543.

Предметом іпотеки є:

- земельна ділянка площею 0, 0906 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0215, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096817, виданого Лучистівською сільською радою 19 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 23, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- земельна ділянка площею 0, 0939 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0347, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096816, виданого Лучистівською сільською радою 22 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 37, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- земельна ділянка площею 0, 1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0214, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096815, виданого Лучистівською сільською радою 19 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 24, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до норм Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У позові просили:

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:

- земельну ділянку площею 0, 0906 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0215, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096817, виданого Лучистівською сільською радою 19 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 23, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- земельну ділянку площею 0, 0939 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0347, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096816, виданого Лучистівською сільською радою 22 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 37, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- земельну ділянку площею 0, 1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0214, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096815, виданого Лучистівською сільською радою 19 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 24, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва

в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 614 211, 07 грн, яка складається з

3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) за прострочення сплати кредиту 1 258 436,36 грн,

3% річних (згідно ст. 625 ЦК України ) за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитом 356 774 ,71 грн шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження передбаченого Законом України « Про виконавче провадження» за ціною встановленою суб`єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій.

- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» судовий збір в сумі 30 519,17 грн по 10 173,06 грн з кожного.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року визначено Голосіївській районний суд м. Києва для забезпечення розгляду позовної заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності. Відповідачка не визнала заявлені вимоги з тих підстав, що рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25 жовтня 2012 року у справі № 2-35/11 вже звернуто стягнення на предмет іпотеки на зазначені у позові земельні ділянки у зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань за цим же кредитним договором. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд відмовляючи у задоволенні позову зазначив ,що є судове рішення яке набрало законної сили ,яким звернуто стягнення на предмет іпотеки (земельні ділянки) які є предметом спору і в даному позові, і це не є належним і ефективним способом захисту.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права. У скарзі зазначав, що судом неповно з`ясовані обставини справи, суд не взяв до уваги, що відсутні докази на припинення між позивачем та відповідачами кредитних та іпотечних правовідносин, і що позивач не позбавлений можливості стягнути суму боргу 3 % річних за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки (земельні ділянки). Просив рішення скасувати , ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 липня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило.

Представники сторін приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив , що 29 травня 2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2203-21-16/USD, за яким позичальнику відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 518 500, 00 доларів США на строк до 28 травня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 16% річних.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено договором іпотеки від 29 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Автухович Е.В. за реєстровим № 1677, укладеним між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про що до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені записи обтяження банком об`єктів нерухомого майна за даними витягів про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 29 травня 2007 року № 12729560, № 12729689, № 12729785 та Витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2009 року № 22959558, № 22959528, № 22959543.

Предметом іпотеки є:

- земельна ділянка площею 0, 0906 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0215, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096817, виданого Лучистівською сільською радою 19 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 23, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- земельна ділянка площею 0, 0939 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0347, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096816, виданого Лучистівською сільською радою 22 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 37, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва;

- земельна ділянка площею 0, 1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 01 103 914 00:03:001:0214, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 096815, виданого Лучистівською сільською радою 19 вересня 2006 року на підставі рішення 48 сесії 4 скликання Лучистівської сільської ради від 10 березня 2006 року № 1346, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 24, цільове призначення для індивідуального дачного будівництва.

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25 жовтня 2012 року частково задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 664 444, 71 доларів США (заборгованість за кредитом у розмірі 216041,62 доларів США ( що еквівалентно 1 721938,13 грн, заборгованість за простроченим кредитом 301958,38 доларів США, що еквівалентно 2 406729,07 грн, заборгованість за простроченими процентами 146 444, 71 доларів США,що еквівалентно 1167222,92 грн) звернуто стягнення на предмет іпотеки - три земельні ділянки за адресою АДРЕСА_2 ). У рішенні зазначено, що реалізацію предмету іпотеки (зазначених земельних ділянок) здійснити шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до умов п. 6.4 строк дії кредитного договору сплив 28 травня 2013 року.

Крім того, п. 5.8 сторони дійшли згоди щодо строк позовної давності за цим договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа 910/4518/16) висловила правові висновки щодо підходів до визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту

Так у постанові зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.

Крім того Велика Палата зауважила ,що твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Відповіднро до ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Наразі є судове рішення, яке набрало законної сили та на підставі якого звернуто стягнення на предмет іпотеки (земельні ділянки) про які зазначає банк у даній позовній заяві.

З огляду на те, що позивачем обраний спосіб захисту , який не відповідає вимогам діючого законодавства, судовій практиці висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду, не є ефективним і не відновить порушеного права позивача , оскільки повторне звернення стягнення на земельні ділянки, які є предметом іпотеки суперечить нормам цивільного законодавства, а вимоги про стягнення заборгованості в грошовому еквіваленті позивач не заявляв, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами позову, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні/

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 липня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова