Номер провадження 2/404/2689/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Галушко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_3 права власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , припинення права власності ОСОБА_2 на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з виплатою грошової компенсації в сумі 124 216,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 15.06.2018 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 позивач є власником частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2018 року ОСОБА_2 являється власником частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Зазначає, що будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, а земельна ділянка у приватну власність не передавалась.

Як вбачається з звіту про визначення вартості будинку становить 496 866,00 грн., частка позивача становить 372 649,50 грн., а частка відповідача становить 124 216,50 грн.

З моменту отримання правовстановлюючих документів відповідач не проживав в будинку, не сплачував комунальні послуги, не користувався земельною ділянкою, тому вважає, що спільне володіння, користування житловим будинком є неможливим в зв`язку з незначним розміром частки в будинку у власності відповідача, що відповідає вимогам ст.365 ЦК України.

13.12.2023 ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача надала заяву про проведення засідання у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення о засідання у його відсутності.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2018 року посвідченого державним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу державної нотаріальної контори №2 Шполянською А.О. зареєстрованого в реєстрі за №5-336 свідоцтво про право на спадщину на частки житлового будинку видано ОСОБА_3 .

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину, спадщина на яку в указаній частці видано свідоцтво складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 під номером 37/43.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2018 року посвідченого державним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу державної нотаріальної контори №2 Шполянською А.О. зареєстрованого в реєстрі за №5-335 свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частки житлового будинку видано ОСОБА_2 .

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину, спадщина на яку в указаній частці видано свідоцтво складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 під номером 37/43.

Згідно звіту про визначення вартості житлового будинку (загальна площа 51,80 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1 ринкова вартість житлового будинку складає 496 866,00 грн.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у. праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Тобто, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини зауважував, що стаття 1 Першого протоколу по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8 липня 1986 року, п. 106, серія А, N 102) (справа « Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

За ч.1 -3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач має інше житло у власності, і припинення частки у власності за адресою спірної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Клопотання про витребування даної інформації стороною позивача не заявлялось.

Крім того, позивачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 365 ЦПК України - попередньо не внесено позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та припинення права власності ОСОБА_2 на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з виплатою йому грошової компенсації в розмірі 124 216,50 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та припинення права власності ОСОБА_2 на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з виплатою йому грошової компенсації в розмірі 124 216,50 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 17.07.2024 року

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда Віталіна МОХОНЬКО