Справа № 172/355/24
Провадження № 2/172/143/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Битяка І.Г.

за участі: секретаря судового засідання - Лук?яненко О.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в

сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який в ході розгляду справи уточнив та просив розірвати шлюб з відповідачкою та визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем його проживання. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі зареєстрованому 21 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 21. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання між подружжям постійно виникали сварки, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя і побут, ведення спільного господарства. Останні чотири місці сторони проживають окремо, спільним побутом не пов`язані, що свідчить про те, що як сім`я вони вже не проживають. Неповнолітня дитина як і сторони у справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він більше уваги приділяє вихованню доньки, і сама дитина більше прихильна до свого батька, з яким проводить більшу частину часу. Він активно приймає участь у вихованні доньки, систематично займається з нею виконанням домашніх завдань, а також фізичним розвитком дитини, різними видами спорту. У свою чергу відповідачка більше зайнята своєю роботою, де остання проводить більше часу ніж вдома зі своєю сім`єю, а тому менше приділяє уваги розвитку та вихованню доньки. Позивач сам утримує та забезпечує усім необхідним свою неповнолітню доньку, має комфортне та просторе житло, у якому неповнолітня донька під час перебування з батьком почуває себе комфортно і бажає проживати з батьком. Фактично з початку повномасштабних бойових дій на території України та введення воєнного стану з 24.02.2022 року донька проживає разом з батьком, але відповідачка проти проживання неповнолітньої доньки разом з позивачем. Зазначає, що донька і сама бажає проживати з ним.

Ухвалою від 11.03.2024 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 15.04.2024 року здійснено перехід на розгляд справи за правилами загального позовного провадження, так як позивачем подана заява про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Надали документи, що свідчать про право власності на житло, перебування на обліку РТЦСП та ін.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона протягом останнього часу кілька місяців не проживає разом з чоловіком через погіршення відносин. Вона не заперечує проти розірвання шлюбу, але бажає залишити проживати доньку з нею. На даний час у зв`язку з реформування ДСНС, де вона працює, її посада буде скорочена і, оскільки вона не матиме у селищі Васильківка ні житла ні роботи, то бажає переїхати до своєї матері у Рівненську область з донькою, а потім розгляне можливість виїхати за кордон. Житло на даний час винаймає. Має у власності 1/4 частку двокімнатної квартири де проживають її мати та зведений брат.

Представник третьої особи Павліченко С.В. надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, проти позову не заперечує. Також надав висновок органу опіки та піклування про доцільність встановлення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2017 року народження разом з батьком ОСОБА_1 .

Вислухавши учасників та дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 21 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 21.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_7 , в свідоцтві про народження якої ОСОБА_1 записаний батьком, ОСОБА_3 - матір`ю.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає неповнолітня дитина ОСОБА_4 , 2017 року народження. Вказане підтверджується актом обстеження умов проживання позивача від 30.05.2024 року.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має частку у власності квартири, розташованої за вищевказаною адресою разом зі своїми батьками.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Васильківської селищної ради Дніпропетровської області від 05.06.2024 року № 142, розглянувши заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , додатні документи, виконавчий комітет селищної ради вирішив, що доцільно встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , 1990 року народження за адресою його проживання. Матір дитини ОСОБА_3 , 1991 року народження може безперешкодно спілкуватися з дитиною, попередньо повідомивши про свої наміри батька дитини. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю.

З висновку з психологічного обстеження, проведеного психологом Ліцею № 2 Васильківської селищної ради Шумковою В. вбачається, що було проведено обстеження здобувача освіти 1 класу ОСОБА_6 , за результатами якого встановлено, що дитина виховується у повній сім"ї, мама працює позмінно, тому не завжди приділяє належну увагу дівчинці. Активну участь у навчанні та вихованні дитини приділяють батько та бабуся, які завжди цікавляться її успіхами.

З характеристики класного керівника Ліцею № 2 Васильківської селищної ради вбачається, що ОСОБА_9 навчається у цьому навчальному закладі з 1 вересня 2023 року. Батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 30.05.2024 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , санітарний стан будинку задовільний, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, у будинку забезпечено всі необхідні комунікації. У дитини є окрема кімната, місце для сну, навчання та розвитку, загальний прибуток сім?ї 80000 грн. Батьки наразі не проживають разом, між батьками складні відносини.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.05.2024 року ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , санітарний стан будинку задовільний, в квартирі піч час обстеження було чисто, у дитини є окрема кімната, місце для навчання, загальний прибуток сім?ї - 28000 грн. Між батьками складні відносини.

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На даний час подружжя фактично припинило шлюбні відносини, жодна із сторін не прагне до збереження сім`ї та шлюбу, тому суд вважає, що розірвання шлюбу відповідає інтересам обох сторін, оскільки його збереження суперечило б вимогам ст. 56 СК України, якою заборонено примушування до шлюбних відносин чи їх збереження та порушувало б права сторін на особисте життя.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Оскільки малолітня ОСОБА_7 досягла лише 7 років судом прийнято рішення не опитувати її.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

В ході розгляду цієї справи суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак з січня 2024 року разом не проживають та на даний час розглядається питання про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з батьком. При цьому, суд зазначає, що умови проживання обох батьків задовільні, у житлі обох батьків забезпечені умови для проживання і навчання дитини, сторони працевлаштовані. По всім характеризуючим даним, наданим стороною позивача батько ОСОБА_4 займається її вихованням, навчанням та утриманням. Разом з тим, суд враховує, що зі слів відповідачки після скорочення її посади вона втратить роботу та має намір переїхати проживати до своєї матері у двокімнатну квартиру у Рівненській області де вже проживають її матір та повнолітній зведений брат, а тому житлові умови дитини у поряівнянні до теперішніх значно погіршаться. Крім того суд враховує, що малолітня ОСОБА_4 тривалий час проживає у селищі Васильківка, вже навчається у закладі освіти, з характеристик освітнього закладу товариська та має багато друзів, а тому зміна місця проживання також може негативно вплинути на її психічний та емоцінйний стан внаслідок зміни звичних умов життя. Зважаючи на бажання відповідачки у подальшому виїхати за кордон суд зазначає, що пов`язані з цим труднощі з переїзду та адаптації до зовсім інших умов життя також негативно впливатимуть на дитину.

При ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, суд виходить з того, що найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, що відповідає забезпеченню якнайкращих інтересів малолітньої ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 7, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком - задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 21 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 21, які мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , 2017 року народження.

3. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

4. Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою його проживання.

5. Копію рішення суду, після набрання ним законної сили, надіслати до Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г. Битяк