Справа № 161/8007/24
Провадження № 2/161/2730/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 03.10.2023 року ОСОБА_2 заволодів належною їй банківською кредитною картою АС «А-Банк» із функцією «Pay-Pass». Починаючи з вказаної дати та до 04.11.2023 року останній здійснював розрахунки на загальну суму 8935,27 грн. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2024 року у справі № 161/1207/24 відповідача було визнано винним у незаконному заволодінні належних їй грошових коштах. Такі дії ОСОБА_2 також призвели до нарахування їй відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 3,5 % місячних та 42% річних, що становить 1564 грн. за 5 місяців прострочення повернення кредиту. Також, незаконними діями відповідача їй спричинено психоемоційні страждання та душевний біль. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 8935,27 грн. завданої майнової шкоди, 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

До початку судового засідання від представника позивачки надійшла до суду заява з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 31).

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, будь-яких заяв, клопотань, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 03.10.2023 року привласнив банківську картку АТ «А-БАНК» № НОМЕР_1 з магнітним носієм інформації з функцією « НОМЕР_2 », яка належить ОСОБА_1 , з метою подальшого незаконного використання, шляхом здійснення безготівкового розрахунку за купівлю товарів.

У період з 03.10.2023 року по 04.11.2023 року відповідач, використовуючи вищевказану банківську карту, шляхом проведення операції із розрахунку за купівлю товарів через термінал самообслуговування, таємно викрав із рахунку позивачки грошові кошти в загальному розмірі 8935,27 грн.

Вищевказані обставини встановлені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2024 року у справі № 161/1207/24, який набрав законної сили 12.03.2024 року, та яким ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 34-39).

З огляду на ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд вважає доведеним, що між неправомірними діями відповідача, які полягали у вчиненні злочину, та між заподіянням позивачці шкоди існує причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України)

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, ст. ст. 48, 51, 52, 54, 56, 57 ЗУ «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Той факт, що своїми неправомірними діями ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 8935,27 грн. був встановлений вироком суду, який набрав законної сили, у зв`язку з чим дана обставина не потребує доказуванню, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про відшкодування відповідачем даної суми грошових коштів позивачці, а тому заявлені позовні вимоги в даній частині є в повній мірі обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Відповідно до ч. 1, п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема подальшої поведінки заподіювача шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди.

Водночас, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань, що були обумовлені перенесеними душевними хвилюваннями, порушенням звичайного ритму життя, а також ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 4000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду із позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

При зверненні до суду із позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди позивачкою сплачено 1211,20 грн., а тому, з огляду на положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 121,12 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (4000 грн. / 40000 грн. х 1211,20 грн.)

На підставі ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 76-82, 141, 247, 259, 263-268, 280, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 8935 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ) в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений 22 липня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська