Провадження № 2-о/161/375/24
У Х В А Л А

17 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Коржик Н.В.

за участі:

заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - Шульгана Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Луцької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

В С Т А Н О В И В:

07.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що в період з 20.11.2011 року по 05.05.2021 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.08.2022 року місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено разом з ним. На даний час син перебуває на його одноосібному вихованні та на повному утриманні, а мати дитини не приймає жодної участі у вихованні ОСОБА_3 . З метою захисту прав та законних інтересів свого малолітнього сина, просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені ним вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини йому необхідно, у тому числі, для отримання права на відстрочку від призову.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви чи клопотання від неї на адресу суду не надходили.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Луцької міської ради в судовому засіданні при вирішенні заявлених вимог поклався на думку суду.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2021 року в цивільній справі № 161/1726/21 було розірвано (а.с. 10-11).

За час шлюбу в подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2022 року в цивільній справі № 161/5745/21 місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено разом з його батьком ОСОБА_1 (а.с. 6-9).

Вимоги заяви вмотивовані тим, що заявник самостійно займається вихованням та утримання свого сина, заінтересована особа ОСОБА_2 (мати дитини) проживає окремо від них, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає жодної участі в житті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході розгляду справи судом також було з`ясовано, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини заявнику необхідно для вирішення питання про відстрочку від призову.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які є предметом заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Статтею 318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23.01.2019 року у справі №536/1039/17 (пункт 17)).

Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право необхідно розуміти як певний стан суб`єктивного права; спір є конфліктом, суперечністю, протиборством сторін. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

ОСОБА_1 у своїй заяві зазначив, що метою встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини йому необхідне для захисту прав та законних інтересів дитини, а у судовому засіданні пояснив, що такий факт породить для нього право на відстрочку від призову.

При цьому, жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним питання щодо виховання, лікування чи навчання дитини без встановлення цього факту - заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

З огляду на обставини справи слід зробити висновок про те, що вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує дитину не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій (бездіяльності) матері дитини, оскільки вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про позбавлення особи батьківських прав, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

При цьому слід звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку із невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. 150-151 СК України.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Заявник у поданій заяві зазначає, що з моменту припинення з ОСОБА_2 неповнолітній син проживає разом з ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні.

Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

За встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення факту самостійного виховання ним дитини, заявлені ОСОБА_1 вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі ст. ст. 293, 315 ЦПК України.

Інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без розгляду

Керуючись ст.ст. 259, 260, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Луцької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 18 липня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська