Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4575/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Дорда Д.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Уточнені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 жовтня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 26, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_1 . Від спільного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя не склалося. В сім`ї часто виникали непорозуміння, сварки. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, наявні різні погляди на життя, внаслідок чого втрачено почуття поваги та любові. Шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають. Спільного господарства не ведуть. Неодноразові спроби примиритися та зберегти сім`ю позитивних результатів на дали. Спільне життя та збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача, а тому позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер і такий необхідно розірвати.

Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд визначити місце проживання доньки разом з ним. Звертає увагу суду, що проживає окремо від дружини, а дочка проживає з ним, позивачем та знаходиться на його вихованні та утриманнні, оскільки відповідачка самоусунулася від виховання та утримання своєї дитини. Відповідачка по справі не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток в необхідному обсязі, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення: не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про свою дитину, у будинку, де ми проживаємо мною створені для неї комфортні та належні соціально- побутові умови проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Світлик Ю.О. про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивача подла до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримують та просять суд такі задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Зейкан Г.І. будучи належним чином, своєчасно повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилися, однак представник відповідачки надіслала до суду заяву відповідачки, згідно якої відповідачка просить суд розглянути справу у її відсутність та у відсутність її представника.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Виноградівської міської ради в підготовче засідання також не з`явився, але подав до суду висновок органу опіки та піклування щодо визнання місця проживання дітей сторін.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення уточнених позовних вимог з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 18 жовтня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 26, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_1 .

Від спільного проживання у сторін народилася одна дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя не склалося. В сім`ї часто виникали непорозуміння, сварки.

Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, наявні різні погляди на життя, внаслідок чого втрачено почуття поваги та любові. Шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають . Спільного господарства не ведуть. Неодноразові спроби примиритися та зберегти сім`ю позитивних результатів на дали. Шлюб сторін носить формальний характер.

Позивач остаточно визначився і зберегти шлюб не бажає, наполягає на розірванні шлюбу.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам їх малолітньої дитини, що має істотне значення, а відтак, позовні вимоги по розірвання шлюбу слід задоволити.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до положень ч. 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено з матеріалів справи дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, позивачем по справі за адресою АДРЕСА_1 . У будинку позивачем створені для дитини комфортні та належні соціально-побутові умови проживання, для збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку.

Згідно висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради № 02.1-15/3397 від 08.07.2024, питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини 05.07.2024. Прийнято рішення, письмовий висновок, за яким орган опіки та піклування Виноградівської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 залишити на розгляд суду.

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, доглядає доньку, утримує дитину матеріально, спиртні напої не вживає, аморальний спосіб життя не веде.

За місцем проживання позивача в АДРЕСА_1 , де проживає позивач разом з донькою, є належні умови проживання, які дозволяють дитині комфортно проживати разом з батьком.

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 p., I Manic, § 102).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 р. (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.І ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 p., I Manic, § 102).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує дочку матеріально та піклується про неї, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дочку усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Відповідачка, мати дитини проживає окремо від сім`ї - в АДРЕСА_2 , не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток в необхідному обсязі, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення: не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини.

Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання дочки сторін Емілії з батьком, що повністю відповідає інтересам дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Шлюб, укладений 18 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у виконавчому комітеті Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 26 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на утриманні та самостійному вихованні батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за його місцем проживання та реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19.07.2024.

ГоловуючийТ. Ю. Левко