УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

м. Київ

справа № 727/2340/24

провадження № 61-9315ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кучерка Володимира Ігоровича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кучерка В. І., в якій просив: визнати порушення державним виконавцем вимог закону в частині вчинення умисних перешкод боржнику в отриманні копії постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати порушення державним виконавцем вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не роз`яснення боржнику його прав та обов`язків, відповідно до вимог постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати порушення державним виконавцем частини другої статті 70 вказаного закону щодо відрахування з пенсійного рахунку коштів у розмірі більше ніж 20 % пенсії; визнати, що державний виконавець Кучерко В. І. своїми незаконними діями залишив на його пенсійному рахунку кошти у сумі 800 грн, чим порушені його права гарантовані статтями 28, 46, 48 Конституції України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2024 року про виявлені порушення в діях державного виконавця Кучерка В. І. доведено до відома начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїСмотр Д. О.

Зобов`язано начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотр Д. О. про результати проведеної перевірки сповістити суд у місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 15 квітня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху та наданозаявнику п`ятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2024 року відмовлено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 подав повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 травня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2024 року відмовлено та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

20 травня 2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до суду з аналогічним клопотанням про звільнення від сплати судового збору. До вказаного клопотання додав квитанції про купівлю ліків на загальну суму 1 013,25 грн, сплату комунальних послуг в сумі 3 534,60 грн, а також документ про залишок коштів на його картковому рахунку в банку.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги від 20 травня 2024 року залишено без розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2024 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що особою, яка подала апеляційну скаргу, у встановлений судом строк не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, тому апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути заявнику з підстав, визначених статтями 185, 356, 357 ЦПК України.

25 червня 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2024 року та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги його скрутний матеріальний стан та неможливість сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 357 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 вимогам статті 356 ЦПК України не відповідала, клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягало і дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху (ухвала Чернівецького апеляційного суду від 15 квітня 2024 року).

Заявнику необхідно було подати до апеляційного суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, передбаченому для сплати судового збору на ухвалу суду у розмірі 605,60 грн.

Апеляційний суд зазначив, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18 визначено, що підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»встановлено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено вказаним Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

На виконання ухвали апеляційного суду від 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

В ухвалі Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційний суд повторно зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 вимогам статті 356 ЦПК України не відповідала. Дослідивши зміст поданого заявником клопотання, надані докази на підтвердження його майнового стану та врахувавши суму судового збору, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження доводів заявника про його скрутний майновий стан. За таких обставин суд вважав подане клопотання про звільнення від сплати судового збору необґрунтованим і продовжив строк на усунення недоліків.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 травня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2024 року відмовлено та продовжено заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд зазначив про те, що наведені заявником доводи та надані докази не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору або свідчать про відсутність коштів для сплати судового збору, оскільки з наданих заявником доказів не можливо повністю встановити його майновий стан, а його доводи не свідчать про наявність умов для звільнення від сплати судового збору, які передбачено частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір».

20 травня 2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до суду з аналогічним клопотанням про звільнення від сплати судового збору. До вказаного клопотання додав квитанції про купівлю ліків на загальну суму 1 013,25 грн, сплату комунальних послуг в сумі 3 534,60 грн, а також документ про залишок коштів на його картковому рахунку в банку.

Залишаючи без розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд виходив із того, що звернення до апеляційного суду втретє з клопотанням про звільнення від сплати судового збору є зловживання заявником своїми процесуальними правами, оскільки судом було неодноразово розглянуто клопотання про звільнення від сплати судового збору та відмовлено з підстав недоведеності належними й допустимим доказами перешкод у апелянта для сплати судового збору у визначеному законом розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанцій діяв на підставі вказаних норм ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», надав правову оцінку поданим заявником доказам щодо його майнового стану та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд на підставі положень частини першої статті 185 ЦПК України надав строк для усунення вказаного недоліку апеляційної скарги, а також продовжував цей строк.

Отже, апеляційний суд вжив всіх можливих заходів для забезпечення ОСОБА_1 доступу до правосуддя.

Таким чином, Чернівецький апеляційний суд, встановивши, що недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк не усунено, дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2024 року неподаною та повернення її заявнику.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кучерка Володимира Ігоровича.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко