УХВАЛА

17 липня 2024 року

м. Київ

справа № 186/1591/23

провадження № 61-10116ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на час навчання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на час навчання.

Позов мотивовано тим, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у справі № 186/384/21 за стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 16 березня 2021 року і до припинення ним навчання, але не більш ніж до двадцяти трьох років, або зміни матеріального чи сімейного становища сторін. Вказував, що відповідно до довідки № 387 від 26 травня 2021 року, виданої Міжнародним інститутом економіки та права, ОСОБА_2 являється студентом Міжнародного інституту економіки та права, І очно-заочної форми навчання, факультет юридичний, м. Москва. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації, який продовжує діяти до цього часу. Листом Міністерства закордонних справ України № 77/11-612/1-81401 від 13 жовтня 2023 року повідомлено про розірвання дипломатичних відносин, встановлених Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, здійсненим у м. Мінську 14 лютого 1992 року, з 24 лютого 2022 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації, позивач вважає, що ОСОБА_2 фактичного припинив навчання у Міжнародному інституті економіки та права у м. Москві, а саме в державі агресора, а тому не потребує матеріальної допомоги. Однак, за рішенням суду від 06 липня 2021 року у справі № 186/384/21 з його доходу щомісячно стягуються аліменти, що підтверджується звітом про здійсненні відрахування.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на його утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з 16 березня 2021 року і до припинення ним навчання, але не більш ніж до двадцяти трьох років, або до зміни матеріального чи сімейного положення сторін, що стягуються у відповідності до рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року по справі № 186/384/21.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року залишено без змін.

10 липня 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про припинення стягнення аліментів.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на час навчання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко