САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1322/24
Провадження №2/726/257/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.07.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г. Й. розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до відповідачки ОСОБА_2 .

В позові посилається на те, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який зареєстрований 23 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №77.

На даний момент їхня сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини з дружиною не підтримують.Стосунки поступово погіршились, зникло почуття любові, взаєморозуміння і взаємоповаги. Спільного побуту та сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, доволі тривалий час кожен з них проживає окремо.

Позивач переконаний, що подальше перебування у шлюбі, відновлення подружніх стосунків і збереження сім`ї є неможливим, тому вважає, що призначення строків для примирення є недоцільним.

Звертає увагу суду на те, що він з відповідачкою у шлюбі мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутній спір щодо місця проживання дитини, оскільки з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, що становить близько трьох років, донька проживає з позивачем.

Просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №77.

Неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Сторони належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, відповідачка у визначений їй термін відзив на позовну заяву не надала.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 23 січня 2005 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №77, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15 січня 2009 року (а.с.12).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08 квітня 2009 року підтверджується, що у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 (а.с.13).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Таким чином судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з ним, суд зазначає наступне.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз змісту вказаних норм СК України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, є спільна згода батьків та самої дитини. І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року в справі № 377/128/18 суд зробив висновок, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

За приписом ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вирішуючи позовну вимогу позивача про визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більше того позивач сам зазначає у позовній заяві, що відсутній спір про визначення місця проживання доньки з батьком.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до приписів статей 2, 4 ЦПК України цивільні справи вирішуються виключно з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, позивач має довести не тільки наявність у нього певного права, а й те, що це право порушується, не визнається чи оспорюється іншою особою. Лише в такому випадку суд може захистити це право та задовольнити відповідні вимоги.

Крім того, виходячи з приписів статей 160, 161 СК України, за загальним правилом місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Лише в разі відсутності згоди між батьками дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У даному випадку позивач не довів, що його право на визначення місця проживання своєї дитини порушується, не визнається чи оспорюється відповідачкою. Отже, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути половину сплаченого судового збору у сумі 605,60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 141, ст. ст. 258-259, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №77 - розірвати.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 605,60 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк