УХВАЛА

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 309/3738/16-ц

провадження № 61-9255ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хустської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Хустське державне підприємство технічної інвентаризації, про визнання права власності на самочинне будівництво,

особи, які подавали апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У 2016 році ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Хустське державне підприємство технічної інвентаризації, про визнання права власності на самочинне будівництво.

Рішенням Хустського районного суду від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка після перепланування складається з 2-х кімнат, житловою площею - 32,7 кв. м, у тому числі: із 1-ї кімнати, площею - 24,4 кв. м, 2-ї кімнати, площею 8,3 кв. м, коридора, площею - 1,7 кв. м, ванни, площею - 2,5 кв. м, кухні, площею - 7,1 кв. м та веранди, площею - 6,6 кв. м, тобто загальна площа квартири складає - 50,6 кв. м.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, рішення Хустського районного суду від 20 грудня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

25 червня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційне провадження не може бути відкрите з таких підстав.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Повний текст постанови Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року складено 31 січня 2020 року.

Касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року подано 25 червня 2024 року, тобто після спливу понад чотирьох років з дня складення повного тексту оскарженої постанови апеляційного суду.

Безпосередньо в касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію постанови Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року ОСОБА_1 отримала 07 червня 2024 року.

Втім, наведені ОСОБА_1 доводи не свідчать про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження за скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення

від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу більш ніж через чотири роки з дня ухвалення постанови Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, до якої забезпечено надання загального доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень 06 лютого 2020 року, та не довела обставин, які б підтверджували наявність випадків, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

За встановлених обставин, поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке було ухвалено у 2020 році, буде суперечити принципу правової визначеності, основним елементом якого є принцип остаточності судового рішення.

За таких обставин, оскільки на момент подання ОСОБА_1 касаційної скарги у червні 2024 року пройшло понад 4 роки з дня складення повного текступостанови Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, наявність обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, ОСОБА_1 не доведено та судом не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Також Верховний Суд звертає увагу, що апеляційний суд ухвалив рішення про відмову у позові ОСОБА_1 за апеляційною скаргою, осіб, які не брали участі у справі ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ) - співвласників квартири у спірному будинку, що свідчить про неналежний суб`єктний склад визначений ОСОБА_1 за своїм позовом.

Керуючись статтями388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі № 309/3738/16-ц.

Копію ухвали разом із доданими до скарги документами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников