К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року місто Київ

справа № 752/14090/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/422/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО", подану представником Римарем Андрієм Вікторовичем , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Чередніченко Н.П. від 9 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про стягнення платежів за угодою,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ "АВТО ПРОСТО" про стягнення платежів за угодою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 31 серпня 2009 року між ним та відповідачем було укладено угоду № 301277 з додатками, з метою придбання легкового автомобіля вартістю 66 300 грн.

На виконання умов договору, позивачем було сплачено платежі на загальну суму 51 156 грн 38 коп., проте, відповідачем не було виконано умов угоди та не передано позивачу автомобіль.

На неодноразові звернення до відповідача із вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів останній не відреагував.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача сплачені за вищевказаною угодою платежі в сумі 51 156 грн 38 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ТОВ "АВТО ПРОСТО" на користь ОСОБА_2 сплачені за угодою № 301277 від 31 серпня 2009 року платежі в сумі 51 156 грн 38 коп. Стягнуто з ТОВ "АВТО ПРОСТО" на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов угоди, укладеної між сторонами, позивач не отримав легковий автомобіль, а тому він скористався своїм правом на розірвання договору і відповідно має право на повернення внесених грошових коштів.

При вирішенні справи судом враховано, що відповідач визнав, що укладений між сторонами договір є розірваним, та позивач має право на отримання коштів, які відповідно до пояснень відповідача не було перераховано позивачу з огляду на те, що, останнім, постійно змінювались карткові рахунки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "АВТО ПРОСТО" - Римар А.В., посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що відповідно до пункту 13.3 статті 13 Додатку № 2 до угоди, укладеної сторонами, у разі розірвання договору поверненню підлягають чисті внески, розраховані відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків. Щомісячний повний внесок складається з: щомісячний цілий чистий внесок - 0,8333% від ціни автомобіля; щомісячний внесок в оплату послуг - 0,38% від ціни автомобіля; щомісячний внесок в оплату страхового платежу - 0,065% від ціни автомобіля. За період дії угоди позивачем сплачено: чисті внески в розмірі 45,6365% від ціни автомобіля на суму 31 848 грн 71 коп.; внески в оплату послуг на суму 14 349 грн 31 коп.; внески в оплату страхового платежу на суму 2 689 грн. 46 коп.

Отже, стягнута судом сума в розмірі 51 156 грн 38 коп. не є сумою чистих внесків, проте встановивши, що у випадку розірвання договору поверненню підлягають чисті внески, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти сплачені за угодою в повному обсязі.

Крім того, вказує, що судом не взяті до уваги пояснення відповідача, викладені у відзиві на позов, у якому він зазначав, що зважаючи на вказану учасником угоди (позивачем) адресу реєстрації у м. Донецьк, відповідач з метою виконання Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансуванню тероризму", Указу Президента України від 14 листопада 2014 року

№ 875/2014, рішення Ради національної безпеки та оборони України від 4 листопада 2014 року, листом від 21 вересня 2016 року запропонував позивачу надати документи, які б підтверджували його вибуття з підконтрольних терористам територій та тимчасової реєстрації на території, яка контролюється владою України. Однак, позивачем такі документи надані не були. Вказана обставина забороняла відповідачу перераховувати гроші позивачу.

Також зазначає, що угода була укладена між сторонами 31 серпня 2009 року, яку ними розірвано 28 лютого 2012 року. Пред`явивши позов лише 22 жовтня 2022 року, позивач пропустив строк позовної давності і не навів доказів того, що він не мав реальної змоги дізнатись про нібито порушення своїх прав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 31 серпня 2009 року між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та ОСОБА_2 було укладено угоду № 301277 з додатками, з метою придбання легкового автомобіля вартістю 66 300 грн.

Предметом зазначеної угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.

Позивачем, на виконання умов зазначеної угоди, було здійснено платежі на загальну суму 51 156 грн 38 коп., про що свідчать копії квитанцій, які містяться в матеріалах справи.

Сторона відповідача вказує, що в лютому 2012 року товариство отримало від позивача заяву про розірвання укладеної між сторонами угоди, та товариство повідомило позивача про розірвання угоди з ініціативи позивача.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача від 7 вересня 2022 року, відповідно до якої позивач просив відповідача повернути кошти сплачені за угодою від 31 серпня 2009 року № 301277.

Відповідач в ході розгляду справи не заперечував факт розірвання укладеної між сторонами угоди та отримання від позивача заяв про повернення коштів.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правил статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Приписами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до додатку № 2 до угоди, № 301277, укладеної між сторонами 31 серпня 2009 року, повний внесок - це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу.

Як убачаться із пункту 13.1 статті 13 угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмові формі.

Згідно з пунктом 13.3 угоди, сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків.

Поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи та повідомляються АВТО ПРОСТО виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором (пункт 2.1 статті 2 угоди).

Отже, у разі розірвання угоди, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунок суми чистих внесків, які підлягають поверненню, відповідно до поточної ціни автомобіля (повідомлену АВТО ПРОСТО виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором) дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання угоди відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання угоди.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77, частина 2 статті 78 ЦПК України).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач на підтвердження звернення до відповідача про розірвання угоди № 301277, укладеної між сторонами, 31 серпня 2009 року, надав заяву адресовану відповідачу та датовану 7 вересня 2022 року у якій зазначено, що позивач сплатив за угодою платежі на загальну суму 51 156 грн. 38 коп., водночас в подальшому відносини між ним і відповідачем припинились та в січні 2022 року він звернувся до ТОВ "АВТО ПРОСТО" про повернення сплачених коштів, на що йому було повідомлено про те, що з ним зв`яжуться, проте цього не відбулось. У заяві просив повернути сплачені ним кошти.

Відкривши 17 жовтня 2022 року провадження за позовом ОСОБА_2 , суд першої інстанції надіслав відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що на момент звернення з позовом до суду угода № 301277 розірвана з ініціативи позивача. У лютому 2012 року на адресу відповідача надійшла заява від позивача, у якій він просив розірвати угоду. Листом від 12 березня 2012 року відповідачем задоволено заяву позивача, угоду розірвано. В подальшому листами від 3 серпня 2016 року, від 23 червня 2017 року, від 6 жовтня 2020 року, від 7 вересня 2022 року позивач звертався до відповідача та просив повернути кошти. У всіх вказаних листах, окрім листа від 7 вересня 2022 року, який додано до позовної заяви, позивач зазначав різні банківські реквізити, на які останній бажав отримати гроші. Обмеження у праві здійснити перерахування позивачу коштів обґрунтовував обставинами, які зазначені в доводах апеляційної скарги, наведених вище.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що ним долучаються до матеріалів справи вище перелічені листи позивача та лист відповідача від 12 березня 2012 року. Водночас матеріали справи вказаних листів не містять та не зазначені в додатках (а.с. 65).

За змістом статті 12, частини 3 статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (частина 2 статті 13 ЦПК України).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 , відповідач у відзиві на позов будь-яких розрахунків чистих внесків, здійснених ним відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли позивач повідомив АВТО ПРОСТО про розірвання угоди не надавав, хоча зазначав, що ним прийнято рішення про розірвання угоди.

Крім того, позивачем чітко визначена сума, яку він просив йому повернути, обчислена відповідно до суми здійснених ним платежів у розмірі 51 156 грн 38 коп.

Посилаючись на обмеження, за яких він не міг перерахувати позивачу кошти, відповідач суму не оспорював та не вказував, що поверненню підлягає інша сума.

Установивши факт розірвання сторонами, укладеного ними договору від 31 серпня 2009 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені за угодою кошти, врахувавши водночас ту обставину, що зазначений позивачем розмір коштів позивачем не спростований.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку з огляду на принципи змагальності та диспозитивності не спростовують.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тобто, судом апеляційної інстанції досліджуються обставини встановлені на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі

В апеляційній скарзі відповідач наводить розрахунок чистих внесків, здійснених на підставі розрахунку платежів позивача та поточної ціни автомобіля відповідно до реєстру цін на автомобілі, долучених до апеляційної скарги.

Проте, такі докази позивачем до суду першої інстанції не подавались.

Доказів наявності об`єктивних або непереборних причин неможливості подання до суду першої інстанції вказаних документів відповідач не надав та про їх наявність не зазначає, а тому вони не були прийняті судом апеляційної інстанції.

Посилання відповідача як на підставу поважності причини неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції про те, що розгляд справи проводився судом у спрощеному порядку без виклику сторін, що унеможливило надати роз`яснення, що сума 51 156 грн 38 коп. не є сумою чистих внесків, на увагу не заслуговують, оскільки судом першої інстанції, з дотриманням норм процесуального права, було надано відповідачу можливість подати відзив на позов та наявні докази на підтвердження позиції як сторони у справі. Відповідач таким правом не скористався.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки матеріали справи містять лише одну заяву позивача про розірвання угоди, датовану 7 вересня 2022 року, отримання якої відповідач не заперечував.

Отже, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України.

Зазначаючи про те, що угода між сторонами була розірвана ще у 2012 році, відповідач будь-яких доказів на підтвердження цього не надав.

Інші доводи апеляційної скарги також на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки не спростовують за встановлених обставин у справі наявність обов`язку відповідача повернути позивачу кошти, у зв`язку з розірванням угоди.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, доводи апеляційної скарги яких не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО", подану представником Римарем Андрієм Вікторовичем , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: