Провадження № 2/643/698/24
02.07.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Кундіуса О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке перебуває у спільній сумісній власності
Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (позивач) просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири у будинку готельного типу за адресою: АДРЕСА_1 (Квартира) загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м.; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (відповідач) право власності на 1/2 частину Квартири.
Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги
17.10.2003 між позивачем та відповідачем укладений шлюб. 21.12.2021 рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб розірваний. За час перебування в шлюбі сторонами набута Квартира, яка оформлена у спільну сумісну власність сторін.
Основні процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяву про розгляд справи за її відсутності, суду не надала.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2021, яке набрало законної сили, розірваний шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований 17.10.2003.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 у справі № 2-6920/11, яке набрало законної сили, визнано право власності на Квартиру за позивачем та відповідачем. В обґрунтування рішення зазначено, що позивачі у справі № 2-6920/11, серед яких були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживають у гуртожитку, розташованому в АДРЕСА_2 , правомірно, постійно, тривалий час, тому вони набули право власності на житло, в якому постійно проживають.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2012 у справі № 2-6920/11, яка набрала законної сили, виправлено помилки у вказаному вище рішенні від 01.12.2011, визнано право власності на Квартиру за позивачем та відповідачем.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384721096 від 27.06.2024, Квартира на підставі вказаних вище рішення та ухвали Московського районного суду м. Харкова у справі № 2-6920/11 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за позивачем та відповідачем. Будь-які обтяження Квартири (заборона відчуження, іпотека) відсутні.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 вказаної статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 320/3072/18, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

З досліджених доказів вбачається, що Квартира є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача.

Право позивача звернутись до суду з вимогою про поділ Квартири ґрунтується на вказаних вище нормах законодавства України.

Презюмується, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

За таких обставин, розглядаючи справу в заочному порядку на підставі наданих позивачем доказів та стандарту доказування більшої переконливості, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про поділ Квартири та задовольняє їх у повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмір 2590,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке перебуває у спільній сумісній власності задовольнити.

В порядку поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 2590,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складено 11.07.2024.

Суддя Д.А. Крівцов