П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2024 року місто Київ

справа №757/55771/20-ц

провадження№22-ц/824/6368/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Бутенком Олексієм Андрійовичем,

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 9 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Бусик О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивачка ОСОБА_1 , звернулася до відповідача ОСОБА_2 з позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Позов обгрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєструваний шлюб., від якого сторони мають чотирьох дітей: повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Діти залишились проживати з матір`ю.

На підставі судового наказу, виданим 12 жовтня 2018 року Печерським районним судом м.Києва, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2018 року до досягнення дітьми повноліття.

З 6 липня 2018 року і до 25 листопада 2020 року аліменти відповідачем не були сплачені, тобто аліментні зобов`язання всупереч встановленим відповідним рішенням суду приписам не виконувалися відповідачем. Більше того, були проігноровані вимоги про спільне розподілення обов`язків щодо утримання дітей.

Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання судового наказу від 12 жовтня 2018 року. В рамках даного виконавчого провадження через несплату відповідачем аліментів державним виконавцем було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 серпня 2019 року, 08 листопада 2019 року та від 19 червня 2020 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07 вересня 2020 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 07 вересня 2020 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 07 вересня 2020 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 07 вересня 2020 року та постанову про арешт коштів боржника від 09 жовтня 2020 року.

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 25 вересня 2020 року заборгованість відповідача по аліментам складала 121 789,91 грн..

Відповідачем в рахунок погашення заборгованості по аліментам за період з 11 червня 2018 року по 31 жовтня 2020 року 25 листопада 2020 року було сплачено 118 000 грн.

У серпні 2021 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в який просив задовольнити позов та у відповідності до вимог ст. 196 СК України стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2018 року по 15 грудня 2020 року (по аліментним платежам з 06 липня 2018 року по 31 жовтня 2020 року) у розмірі 111 117,05 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 9 листопада 2023 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 1 серпня 2018 року по 15 грудня 2020 року (по аліментним платежам з 6 липня 2018 року по 31 жовтня 2020 року) в розмірі 111 117,05 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави витрати з сплати судового збору в розмірі 1111,17 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бутенко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що вини відповідача у виникненні заборгованості у конкретні місяці добровільної сплати аліментів немає та бути не може, оскільки відповідач, не маючи інформації про примусове стягнення з нього аліментів, добровільно виконував свій батьківський обов`язок з утримання дітей та пераховував позивачу аліменти добровільно.

Суд першої інстанції помилкового не приділив уваги таким діям відповідача, та хибно вбачав наявність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, незважаючи на те, що відповідач належними доказами підтвердив факт сплати аліментів позивачу в добровільному порядку, поза межами виконавчого провадження, до його відкриття.

Відсутність бажання у позивача у вказані періоди часу приймати грошові зобов`язання відповідача - не може свідчити про ухилення останнього від виконання зобов`язань та не вказує на наявність у відповідача винної поведінки, що призвела до утворення заборгованості.

Судом першої інстанції із порушенням законодавства була прийнята як належний доказ довідка від 5 листопада 2020 року, яка не лише не враховує добровільне виконання обов`язку зі сплати аліментів відповідача до відкриття виконавчого провадження, так і не враховує обсяги отримуваних ним доходів у спірний період. Суду було надано достатньо належних та допустимих доказів, які такі обставини підтверджують, однак такі докази судом не були враховані.

Зазначає, також, що судом не було враховано і того, що до складу заборгованості згідно довідки від 05.11.2020 р. також включені грошові зобов`язання з утримання дитини відповідача, яка вже досягла повноліття (донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та рішення суду про стягнення аліментів на утримання старшої дитини не підлягає виконанню в силу ст.183 СК України з 26.02.2019 р. і період утримання такої дитини з 26.02.2019 р. не має бути включений ані до розміру заборгованості, ані до розміру нарахованої пені.

Судом не було взято до уваги докази, які підтверджували факт погашення заборгованості.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 1996 року. Від даного шлюбу мають чотирьох дітей: повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва 08 жовтня 1996 року; повнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Департаментом громадянських справ Міністерства внутрішніх справ Палестинської влади, справжність якого засвідчено 22 серпня 2017 року; неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 11 жовтня 2006 року, та неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 03 червня 2011 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 237 лютого 2017 року у справі №757/46604/16 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, а відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_4 від 23 травня 2019 року, виданого Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, позивачка змінила прізвище на ОСОБА_1 .

На підставі судового наказу від 12 жовтня 2018 року, виданого Печерським районним судом м. Києва 07 червня 2019 року (справа №757/33358/18-ц) було стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 липня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Однак, з 06 липня 2018 року і до 25 листопада 2020 року, аліменти відповідачем сплачені не були внаслідок чого утворилась заборгованість по їх сплаті.

Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 12 жовтня 2018 року в справі №757/33358/18-ц (ВП НОМЕР_5). В рамках даного виконавчого провадження через несплату відповідачем аліментів державним виконавцем було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22 серпня 2019 року, 08 листопада 2019 року та від 19 червня 2020 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07 вересня 2020 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 07 вересня 2020 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 07 вересня 2020 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 07 вересня 2020 року та постанова про арешт коштів боржника від 09 жовтня 2020 року.

Листом Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 07 вересня 2020 року за НОМЕР_5/2 відповідача ОСОБА_2 було повідомлено, про те, що станом на 07 вересня 2020 року у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої на підставі розрахунку за період з 06 липня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить 104 765 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, в зв`язку з чим відомості про ОСОБА_2 внесені до Єдиного реєстру боржників.

Також з матеріалів справи слідує, що 25 листопада 2020 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості по аліментам з 01 червня 2018 року по 31 жовтня 2020 року, було сплачено 118 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував свої обов`язки щодо сплати аліментів, внаслідок чого в нього існує заборгованість по сплаті аліментів. Суд відхилив доводи відповідача щодо відсутності його вини у несплаті аліментів, погашення заборгованості по аліментам та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки суми пені за прострочення сплати аліментів за період з1 серпня 2018 року по 15 грудня 2020 року (по аліментним платежам з 06 липня 2018 року по 31 жовтня 2020 року) в розмірі 111 117,05 грн..

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати своєчасно необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України.

З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально утримувати спільних з позивачкою дітей в обсязі не меншому, ніж це визначено рішенням суду, яке набрало законної сили, а також створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачкою.

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду було надано розрахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів від 5 листопада 2020 року, згідно якого за період з липня 2018 року по жовтень 2020 року заборгованість складала 121 789,91 грн. Виконавчою службою було надіслано довідку - розрахунок за НОМЕР_5/2 від 05 листопада 2020 року, за якою заборгованість відповідача по аліментам станом на 25 вересня 2020 року становить 121 789 грн. 91 коп.

Вказаний розрахунок заборгованості є чинним і в установленому законом порядку не скасовувався, тому відсутні підстави не брати його до уваги та не використати за основу при обрахунку стягнутої неустойки.

Установлено, що 25 листопада 2020 року відповідач погасив заборгованість по алміентам за період з 1 червня 2018 року по 31 жовтня 2020 року в сумі 118000 грн.

Доводи щодо того, що дана довідка - розрахунок є не чинною, суд не бере до уваги, оскільки така довідка була подана разом з позовною заявою та підтверджує факт запоргованості по сплаті аліментів саме на час подачі позовної заяви, тому така не може вважатися не чинною.

Посилання представника відповідача на положення ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом місяця з дня її видачі, є безпідставними і не спростовує висновок суду про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів.

Сам по собі факт сплати відповідачем 25 листопада 2020 року заборгованості по аліментам загальною сумою не звільняє останнього від відповідальності за несплату аліментів, зважаючи на те, що зобов`язання зі сплати аліментів має виконуватися щомісячно, несплата платником аліментів щомісяця є підставою для нарахування пені.

Доказів на підтвердження того, що відповідачем в період з червня 2018 року по жовтень 2020 року (включно) щомісячно сплачувалися аліменти відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача на те, що останній добровільно сплачував аліменти суд не приймає до уваги, оскількі даний довід спростовується матеріалами справ.

Так, за інформацією Центру поштового зв`язку № 5 Київської міської дирекції АТ «Укрпошта», за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року поштові електронні перекази на адресу ОСОБА_11 , відправник ОСОБА_12 , не ндаходили, а саме з грудня 2018 року по травень 2019 року, а також вересень, жовтень, листопад 2019 року перкази не надходили, а за червень, липень, серпень 2019 року кошти надходили, але були повернуті для виплати відправнику за закінченням терміну чинності.

Грошові кошти, які відповідачем сплачені як аліменти у вересні, жовтні, листопаді 2018 року враховані у розрахунку заборгованості, а також враховані при розрахунку пені.

Доводи відповідача в тій частині, що при розрахунку заборгованості по аліментам не враховані обсяги отримуваних відповідачем у спірний період доходів, не заслуговує на увагу суду, оскільки виходить за межі предмета позову у цій справі. Платник аліментів має право звернутися до державного виконавця, надати останньому документи, що підтверджують його доходи за спірний період, що за певних умов може бути підставою для здійснення перерахунку.

Посилання відповідача на те, що він не був повідомлений як боржник у виконавчому провадженні до вересня 2020 року про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, не виключає його вину щодо утворення заборгованості, оскільки відповідач як батько неповнолітніх дітей зобов`язаний утримувати своїх дітей в силу закону. Відсутність доказів зі сторони відповідача на підтвердження сплати аліментів щомісяця у спірний період дає підстави вважати про невиконання відповідачем свого обов`язку. До того ж суд враховує, що відповідач не заперечує, що йому було відомо про видачу судового наказу про стягнення з нього алміентів, який він зобов`язаний виконувати.

Отже, встановивши, що за період з червня 2018 року по жовтень 2020 року відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконував або виконував, але не в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у стягувача є право вимагати стягнення неустойки з платника аліментів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів з урахуванням матеріального стану відповідача.

ОСОБА_2 працював в ТОВ «Авіценна МЕД» на посаді лікаря-уролога: дитячий за сумсництвом, його дохід за період з липня 2018 року по серпень 2020 року складає 50263,18 грн. З січня 2019 року по липень 2020 року відповідач працював в ПП «Клініка Медіком», займав посаду лікаря-уролога, дитячий, його сукупний дохід з урахуванням утримання, складає 67197,50 грн. У листопаді і грудні 2019 року відповідач отримав заробітну плату в ТОВ «Борис» в сумі 6 090 грн.

Таким чином, враховуючи матеріальний стан відповідача, факт сплати останнім заборгованості зі сплати алімертів в сумі 118000 грн. до звернення позивача до суду з цим позовом, колегія суддів вважає можливим зменшити стягнуту судом першої інстанції суму пені з 111117,05 грн. до 70000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а стягнута судом першої інстанції сума пені зменшенню з 111117,05 грн. до 70000 грн. Крім того, підлягає зменшенню сума судового збору з 1111,17 грн. до 700 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 9 листопада 2023 року змінити, зменшити суму неустйоки (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 1 серпня 2018 року по 15 грудня 2020 року ( по аліментним платежам з 6 липня 2018 року по 31 жовтня 2020 року) , яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 11117,05 грн. до 70000 грн.

Зменшити суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держаи з 1111,17 грн. до 700 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус