ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4144/24 Справа № 215/3226/23 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №215/3226/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна,

на заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року,

встановив:

В червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини.

Позов обґрунтований тим, що позивач в період часу з 2009 по 2022 рік перебував в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 , та в період шлюбу у сторін народилося троє доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в свідоцтвах про народження позивач записаний як батько.

Судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 2н/215/176/19 від 29 березня 2019 року з позивача на користь відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання доньок в розмірі 1/2 частини його заробітку, тобто в нього існує обов`язок утримувати дітей.

Однак, у позивача є сумніви, що молодша донька ОСОБА_8 є його дитиною, так як до моменту вагітності дитиною сторони мешкали окремо один від одного, бо в період з 2015 та 2016 роки відносини між позивачем та відповідачем як чоловіка та дружини були нестійкими та не постійними, вони весь час сварилися, деякий час жили окремо, а тому ймовірність того, що він не є біологічним батьком доньки ОСОБА_8 є великою.

На даний час сторони ніяких відносин не підтримують, спілкуються виключно на тему дітей, діти мешкають разом з матір`ю.

На підставі наведеного вище позивач просив суд виключити відомості про нього, як батька дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про її народження № 676 від 29 липня 2016 року, складеного Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Трофименко М.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивача наявні обґрунтовані сумніви стосовно того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дочкою.

Основним доказом в категорії справ про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини є висновок експертизи, тому ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 серпня 2023 року у дані справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання яка вірогідність батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Та чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Проведення судової експертизи доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» (49005, м. Дніпро, пл. Соборна,14).

Відповідач по справі разом з дочкою двічі не з`явилися до експертної установи для забору біологічних зразків, що свідчить про їх ухилення від проведення експертизи.

Ухвалюючи заочне рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи, а отже має місце свідоме ухилення відповідачки від проведення молекулярно-генетичної експертизи, що, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 527/938/18, є підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15 грудня 2023 року Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 676, у відомостях про батьків зазначено: мати ОСОБА_4 , батько ОСОБА_1 (а.с. 10)

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач, як на підставу для задоволення позову послався на те, що він має сумніви, що молодша донька ОСОБА_8 є його дитиною, так як до моменту вагітності дитиною сторони мешкали окремо один від одного, бо в період з 2015 та 2016 роки відносини між позивачем та відповідачем як чоловіка та дружини були нестійкими та не постійними, вони весь час сварилися, деякий час жили окремо, а тому ймовірність того, що він не є біологічним батьком доньки ОСОБА_8 є великою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити відсутність кровного споріднення між ним та донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява №3451/05).

Згідно ч. 4 та п.п. 3-5 ч. 5 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі за клопотанням позивача призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача щодо дитини, матір`ю якої записано відповідачку, зокрема: ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 серпня 2023 року у дані справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання яка вірогідність батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Та чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Проведення судової експертизи доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» (49005, м. Дніпро, пл. Соборна,14) (а.с. 45-46).

Доказів отримання відповідачкою листа суду про день та час призначеної експертизи матеріали справи не містять.

Згодом, експертна установа повідомила суд про призначення проведення експертизи на 02 жовтня 2023 року, потім на 30 жовтня 2023 року.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачці повідомлень про необхідність її явки разом з дитиною до експертної установи.

Після чого експертною установою повернуто без виконання ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 серпня 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що неможливість матері з`явитися із дитиною для відібрання біологічних зразків для проведення експертного дослідження продиктована не винною поведінкою у вигляді ухилення від проведення експертизи, а пов`язана з неналежним повідомленням останньої про проведення вказаної експертизи.

Оскільки застосування передбачених ст. 109 ЦПК України наслідків є правом, а не обов`язком суду, а ухилення відповідачки від участі у проведенні експертизи по справі не встановлене, то відсутні і можливості суду встановлювати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, оскільки доведеність кровної спорідненості батька із дитиною є предметом доказування по справі.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза), станом на сьогоднішній день, є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.

Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства, мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Отже, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що єдиним належним доказом у даній справі є проведення ДНК-експертизи.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б встановити відсутність кровного споріднення між ним та донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , окрім тверджень позивача про наявність у нього сумніву, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути не його дочкою, за відсутності факту винної поведінки відповідачки у вигляді ухилення від проведення експертизи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 10 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста