Справа № 161/2616/24
Провадження № 2/161/1655/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про визнання кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.02.2024 року позивач ОСОБА_2 через свого представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що у 2019 році на її поштову адресу від ТзОВ «ФК «Профіт-Капітал» почали надходити листи про наявну у неї заборгованість за договором позики № AG5313398 (№ L8039275) від 13.12.2018 року (далі договір позики). Однак, даний правочин вона не укладала, а тому з даного приводу вона звернулася до правоохоронних органів. Надалі було з`ясовано, що договір позики був укладений від її імені із ТзОВ «ФК «Дінеро» та право вимоги за таким в подальшому перейшло до ТзОВ «ФК «Профіт-Капітал» за договором факторингу. Проведеними заходами щодо з`ясування обставин отримання нею кредитних коштів було встановлено, що жоден із кредиторів немає доказів ані щодо перерахування кредиту, ані що такий перерахунок здійснений саме на належну їй банківську картку. Такі дії останніх підпадають під ознаки нечесної практики, яка прямо заборонена ЗУ «Про захист прав споживачів». Враховуючи наведене, просить суд визнати договір позики недійсним, зобов`язати ТзОВ «ФК «Дінеро» та ТзОВ «ФК «Профіт-Капітал» видалити (знищити) її персональні дані у своїх електронних базах даних, а також зобов`язати ТзОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити інформацію про неї у кредитній історії, а також стягнути з ТзОВ «ФК «Профіт-Капітал» на свою користь судові витрати по справі.

28.02.2024 року представником ТзОВ «ФК «Дінеро» було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що оспорюваний договір позики не має жодної ознаки для визнання його недійсним. Вказаний правочин укладений в порядку, встановленому ЗУ «Про електронну комерці» та підписаний ОСОБА_2 одноразовим цифровим підписом. З цією метою позивачкою успішно пройдено процес верифікації, що свідчить на її бажання укласти договір позики. У свою чергу, після відступлення прав вимоги ТзОВ «ФК «Дінеро» немає жодного відношення до даного спору. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позовних вимог до ТзОВ «ФК «Дінеро» відмовити.

05.03.2024 року представником ТзОВ «Українське бюро кредитних історій» подано до суду письмові пояснення (по своїй суті відзив на позовну заяву). В обґрунтування своїх доводів остання зазначає, що підставою для звернення позивачки до правоохоронних органів став факт звернення до неї кредиторів, а не шахрайські дії з приводу укладення спірного правочину, чим ставиться під сумнів обґрунтованість позову. Сама по собі наявність кримінального провадження не встановлює жодного преюдиційного значення. У свою чергу, на даний час договір позики не визнано недійсним, а лише передано за договором переуступки прав вимоги, а тому правових підстав на видалення вказаної інформації немає. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відутності, заявлені вимоги визнає та просить їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.12.2018 року між ТзОВ «ФК «Дінеро» та, як зазначено ОСОБА_1 , було укладено Договір кредитної лінії № AG5313398, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 900 грн., із відсотковою ставкою 0,50% в день, із встановленим лімітом кредитної лінії 6250 грн. Даний договір укладений в порядку, встановленому ЗУ «Про електронну комерці», з урахуванням Загальних та Спеціальних умов договору позики, а також Паспорту споживчого кредиту (а.с. 68-73).

02.11.2018 року на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02112018-Д, укладеного між ТзОВ «ФК «Дінеро» та ТзОВ "ФК «Профіт Капітал", а також Реєстру Боржників від 26.04.2019 року, до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за вищевказаним правочином (а.с. 63-67).

Згідно відомостей Українського Бюро Кредитних Історій, ОСОБА_1 , у зв`язку із виникненням заборгованості за Договором кредитної лінії № AG5313398 від 13.12.2018 року, внесено до відповідного реєстру із внесенням її персональних даних, донором яких є ТзОВ "ФК «Профіт Капітал" (а.с. 20-22).

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що на даний час щодо неї зі сторони ТзОВ "ФК «Профіт Капітал" здійснюються заходи щодо повернення кредитної заборгованості, проте Договір кредитної лінії № AG5313398 від 13.12.2018 року вона не підписувала та кредитні кошти у борг не отримувала.

Також, позивач звернувся до Луцького ВП ГУНП у Волинській області із заявою з приводу неправомірних дій невідомими особами, які телефонують та вимагають сплатити кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Це одна з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі).

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію».

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі № 524/5556/19.

Однак, в ході розгляду справи ТзОВ "ФК «Профіт Капітал", як кредитором за Договором кредитної лінії № AG5313398 від 13.12.2018 року, не надано належних та допустимих доказів того, що 13.12.2018 року ТзОВ «ФК «Дінеро» уклало договір позики саме з ОСОБА_1 та саме останній перерахувало на картковий рахунок кредитні кошти, а також відомостей про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний Позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, або особу Позивача ідентифіковано іншим, передбаченим законом способом, тобто не підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.

Варто зауважити, що особа, фото фіксації якої здійснена при укладенні Договору кредитної лінії № AG5313398 від 13.12.2018 року, вочевидь візуально відрізняється від позивачки (а.с. 11, 61).

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору позики №AG5313398 (вн.№L8039275) (зазначений в кредитній історії на ім`я ОСОБА_1 під № НОМЕР_1 ) від 13.12.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК «Дінеро», право вимоги за яким перейшло до ТзОВ "ФК "Профіт Капітал", є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Натомість, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ТзОВ «ФК «Дінеро» та ТзОВ "ФК "Профіт Капітал" видалити її персональні дані з електронних баз даних (інформаційно-телекомунікаційних систем), зобов`язання ТзОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити інформацію про неї у кредитній історії, оскільки такі вимоги є передчасними та не відповідають порушеному праву, оскільки про порушення прав ОСОБА_1 в цій частині можна буде стверджувати лише після набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним договору позики та у разі не вчинення відповідачами таких дій у добровільному порядку.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6000 грн., на підтвердження яких, долучає до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 23.03.2023 року, копію акта прийняття-передачі наданих послуг від 07.08.2023 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 07.08.2023 року.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь позивача у сумі 4000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог.

За наведених обставин, із ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 204, 215, 639 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір позики №AG5313398 (вн.№L8039275) (зазначений в кредитній історії на ім`я ОСОБА_1 під № НОМЕР_1 ) від 13.12.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", адреса: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро", адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій", адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Повний текст рішення складено 15 липня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук