Провадження № 2/161/3772/24
У Х В А Л А

15 липня 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кірюшина А.А. про звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

11.07.2024 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду із позовом до ТзОВ «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У вищевказаному позові представник позивачки просить звільнити довірительку від сплати судового збору, посилаючись на положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суддя приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч. 1 Закону).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 Закону).

Отже, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком.

З аналізу ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 14.01.2021 року по справі № 0940/2276/18.

Однак, позивачкою та її представником не було надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, які унеможливлюють сплату ОСОБА_1 судового збору у визначеному законом розмірі.

При цьому, посилання представника позивача на ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки даний спір стосується оспорювання виконавчого напису нотаріуса, а не правовідносин, які витікають зі сфери захисту прав споживачів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В зв`язку з цим суд вважає, що у задоволенні клопотання адвоката Кірюшина А.А. про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 76-81, 136, 353 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кірюшина А.А. про звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 15 липня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська