Провадження № 2/643/668/24
01.02.2024 р. м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Харченко А.М.
за участю секретаря Іщенко Ю.Д.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2010 року їй належить частина квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею 40,8 кв.м та загальною 69.4 кв.м. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2023 право власності на 1/2 частину квартири зареєстровано за позивачем за № 146725. 1/2 частина квартири належить третій особі ОСОБА_2 , згідно з довідкою ЖБК «Дует» від 04.08.1992. В спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , та їх донька - ОСОБА_3 . На даний час в квартирі проживають позивач та її колишній чоловік ОСОБА_2 . Відповідач в квартирі не проживає з квітня 2007 року. Після одруження вона переїхала до свого чоловіка, перевезла все своє майно. Позивач не підтримує зв`язків з дочкою, її адреса їй не відома. На даний час позивач не має матеріальної можливості сплачувати комунальні платежі за квартиру, оскільки її колишній чоловік часто хворіє. Внаслідок його стану здоров`я та похилого віку, позивач вимушена самостійно сплачувати комунальні платежі. Позивач та її колишній чоловік ніколи не перешкоджали відповідачу проживати в спірній квартирі, однак, як місцем проживання, відповідач квартирою не цікавиться.
Ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Крім того зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та колишньому чоловіку третій особі ОСОБА_2 по 1/2 частині. Квартира трикімнатна, ізольована, знаходиться на 12 поверху будинку. Позивач до лютого 2023 року була зареєстрована в якості підприємця, мала свій бізнес та дохід. Однак рік тому внаслідок російської агресії офіс був розбитий, вона залишилася без прибутку та отримує лише пенсію в розмірі 2092 гривні. Її колишньому чоловіку 84 роки, він тяжко хворіє. Усі витрати, пов`язані з утриманням квартири, позивач несе самостійно. Їх спільна дочка відповідач ОСОБА_4 навесні 2007 року зібрала речі та поїхала до чоловіка. За цей час вона не намагалася повернутися до квартири, речей своїх не залишила, зв`язки з сім`єю не підтримує, комунальні послуги за місцем реєстрації не сплачує, її точне місцезнаходження не відоме. Внаслідок реєстрації відповідача в спірній квартирі, позивач позбавлена можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг.
Третя особа ОСОБА_2 направив суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі. Враховуючи його стан здоров`я, просив розглядати справу за його відсутністю.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, зокрема шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2 на праві власності належать по 1/2 частині трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 40,8 кв.м, загальною площею 69,4 кв.м, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2010 року у цивільній справі №№ 2-9205/2009, 2-1173/2010 та довідки ЖБК «Дует» від 04.08.1992, № 990.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 09.10.2023, в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що знайома з ОСОБА_6 з 2004 року. Декілька разів бачила дочку подруги. Потім не зустрічала її тривалий час, приблизно з 2007 року, та стало відомо, що дочка подруги десь поїхала. Розмов про те, що дочка подруги намагалася повернутися до квартири або їй перешкоджали у проживанні в квартирі, не чула.
Згідно з повідомленням ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області від 18.10.2023, інформація щодо перешкоджання ОСОБА_3 у праві на користування нею приміщенням за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , у період часу з 01.01.2007 по 17.10.2023 не надходила.
Таким чином, відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає, квартирою як місцем проживання не цікавиться, комунальні платежі не сплачує. З зустрічним позовом про поновлення порушеного права на користування житловим приміщенням до суду не звернулася.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Статтею 47 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Факту порушення позивачем ОСОБА_1 чи іншими, зареєстрованими в квартирі особами, права відповідача ОСОБА_3 на проживання за вказаною адресою судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грп. 60 коп., що підтверджується відповідним платіжним документом.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , загальна площа квартири становить 69.4 кв.м.
Зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення буде складений протягом п`яти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Харків, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження місто Ужур, Красноярського краю, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 .

Суддя Харченко А.М.