Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4111/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виноградівської міської ради, про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача ОСОБА_2 , яка за життя залишила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй за законом на день смерті заповіла сину позивачу по справі ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений, 19.10.2004 року секретарем Фанчиківської с/р , ОСОБА_3 , зареєстровано в реєстрі № 145.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Родинні зв`язки підтверджуються копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 15.12.1975 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1.10 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Фанчиківської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області.

Спадкоємцями до майна померлої за заповітом є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рідний батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть №12, про що свідчить довідка видана Старостою Фанчиківського старостинського округу № 10-20/379 від 03.05.2024 року.

Інших спадкоємців передбачених ст. 1241ЦК України немає.

Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті мами, оскільки постійно проживав разом з нею на день смерті за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою № 10-20/160 від 08.03.2024 року виданою Фанчиківським старостинський округом Виноградівської м/р Закарпатської області.

Проте після смерті мами, державний акт на право приватної власності на землю віднайти не вдалося, оформити у нотаріальному порядку позивач не може, в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу.

Відсутність правовстановлюючого документу є очевидною та безумовною перешкодою у нотаріальному оформленні права на спадщину.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України).

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом зазисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом до Виноградівського відділу Держгкокадастру у Закарпатській області було надано копію Державного акту на право приватної власності на землю Серії IV-3K № 035651 на підставі розпорядження Виноградівської РДА від 17.12.2002 року № 552. Вказаний документ підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю.

Частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття у регламентованому порядку . Пунктом 1 ч.2ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав позивач змушений звернутися до суду з цією заявою.

Згідно положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно визначення поняття спадкування у ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), таким є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за заповітом, успадкував житловий будинок, який згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення ним повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном. У зв`язку з чим просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.).

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 26.02.2018 р. (а.с. 8).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла сину ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений, 19.10.2004 року секретарем Фанчиківської с/р ОСОБА_3 , зареєстровано в реєстрі № 145 (а.с.7-7 зв.).

Родинні зв`язки підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача Серії НОМЕР_1 від 15.12.1975 року (а.с.6).

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1.10 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Фанчиківської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області. Належність вказаної земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_2 підтверджується копією державного акту на право власності на щемлю IV ЗК №035651 (а.с.10-10 зв.).

Спадкоємцями до майна померлої за заповітом є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рідний батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 12, про що свідчить довідка видана Старостою Фанчиківського старостинського округу № 10-20/379 від 03.05.2024 року (а.с.9).

Спадщину після смерті матері позивач прийняв у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час смерті проживав разом з батьками за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с.5).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що в користь позивача ОСОБА_1 спадкодавцем ОСОБА_2 складено заповіт, згідно якого заповіла все належне їй майно. Спадкоємець ОСОБА_1 спадщину прийняв, оскільки на час смерті спадкодавця проживали разом. Належність спадкодавцю ОСОБА_2 спадкового майна земельної ділянки площею 1,10 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Фачиківської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області, підтверджено копією Державного акту про право приватної власності на землю IV-3K № 035651.

Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, спадщину прийняв, інші спадкоємці відсутні, позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку площею 1,10 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Фачиківської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо