Провадження №2/447/209/24
Справа №447/48/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

09.07.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового слідства та прокуратури,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

Процесуальні дії у справі.

05.01.2024 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового слідства та прокуратури. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.12.2020 слідчий СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області повідомив ОСОБА_1 про вчинення ним кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 03.07.2020 на підставі клопотання слідчого ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду (справа № 447/1688/20, провадження 1-кс/447/465/20) було накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT SCENIC» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_1 і який належить на праві власності його дружині ОСОБА_5 . Автомобіль було вилучено і поставлено на арештмайданчик, на якому він утримувався до 29.12.2023.

21.12.2023 прокурор Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області подав постанову про відмову від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду від 21.12.2023 закрито кримінальне провадження № 0000266 від 26.06.2020 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Одночасно судом скасовано арешт на вищевказаний автомобіль та повернуто власнику (справа № 447/3630/20, провадження 1-кп/447/43/23). 29.12.2023 вищевказаний автомобіль видано з арештмайданчику. За зберігання автомобіля на арештмайданчику (послуги автостоянки) ОСОБА_1 вимушений був сплатити 5000 грн.

З огляду на те, що кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 припинено за реабілітуючою обставино недоведеність у вчинені інкримінованого злочину, у нього виникло право на відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди.

Матеріальна шкода полягає (як зазначено вище) у сплаті 5000 грн. за послуги з утримання автомобіля на арештмайданчику, куди автомобіль було примусово поставлено за рішенням слідчих органів та суду. Окрім того, під час досудового слідства на замовлення адвоката проводилась інженерно-транспортна експертиза Львівським НДІСЕ і надано висновок № 1663 від 20.04.2021, який було долучено судом до матеріалів кримінальної справи.

За проведення даної експертизи на рахунок експертної установи було сплачено 4 461,86 грн., які також підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди. Загальна сума завданої матеріальної шкоди складає 9 461,86 грн.

Заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди обґрунтовується наступним. Звинувачення ОСОБА_1 , який є священнослужителем, у вчинені кримінального правопорушення призвело до дискредитування його, змусило тривалий час доводити мешканцям багаточисельної парафії свою невинуватість, що призводило до постійних нервувань, стресу, створило значний дискомфорт, порушило звичайний режим життя та роботи. Тривалий час (понад 3 роки) ОСОБА_1 вимушений був пристосовуватись на несприятливих для нього реалій життя, доводити перед рідними, близькими та парафіянами свою правильну поведінку і відсутність вини у інкримінованій йому ситуації. Позбавлення права користування майном (автомобілем) також суттєво вплинуло на життя родини, оскільки ОСОБА_1 , як чоловік і як батько, не міг користуватись належним сім`ї автомобілем на користь рідним людям.

ОСОБА_1 , якому підозра була оголошена 18.12.2020, перебував під слідством і судом з 18 грудня 2020 року (день оголошення підозри) по 29 грудня 2023 року (день коли ухвала суду про закриття набрала законної сили). Таким чином, період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом становить 36 місяців 11 днів.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2024 встановлена у розмірі 7100 грн.

З огляду на те, що відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж мінімальна заробітна плата на час розгляду справи судом, то розмір моральної шкоди слід визначити як 36 місяців та 11 днів х 7100 грн. ((36х7100= 255 600) + (7100:30х11 = 2603,3) = 258203.3 грн., у зв`язку з чим просив позов задоволити.

08.01.2024 Миколаївським районним судом Львівської області у складі судді Павліва В.Р. постановлено ухвалу про самовідвід, матеріали справи передано до цивільної канцелярії Миколаївського районного суду Львівської області для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024, судова справа №447/48/24 надійшла у провадження судді Головатого А.П.

Ухвалою суду від 10.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

25.01.2024 відповідач Головне управління національної поліції у Львівській області надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого не погоджується із викладеними в позовній заяві доводами та вважає її такою, що не враховує всіх обставин справи і не базується на нормах чинного законодавства, а тому не підлягає задоволенню.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області 26.06.2020 внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000266 за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду від 21.12.2023 закрито кримінальне провадження № 0000266 від 26.06.2020 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, ухвала набрала законної сили 21.12.2023.

Тобто, для розрахунку завданої шкоди, слід керуватись Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», де мінімальна заробітна плата з 01.01.2023 встановлена у розмірі 6 700,00 грн, то розмір моральної шкоди слід рахувати як 36 місяців та 11 днів х 6700 грн ((36х6700 = 241 200) + (6700:30х11 = 2 456,7) = 243 656,70 грн.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є протиправність дій або бездіяльності відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями останніх та спричиненням моральної шкоди позивачу, тому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, слід вказати про наступне.

У позовній заяві та в додатках до неї ОСОБА_1 посилається на квитанцію про сплату 5 000,00 грн. за послуги з утримання автомобіля на арешт майданчику, куди автомобіль примусово поставлено за рішенням слідчих органів та суду та на інженерно-транспортну експертизу Львівського НДІСЕ і надано висновок № 1663 від 20.04.2021, який долучено судом до матеріалів кримінальної справи. Відповідно до замовленого висновку та відповіді ЛНДІСЕ від 09.04.2021 вих. № 1606/15-2021, експертний висновок № 1663 від 20.04.2021 стосується справи про проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000228 від 12.05.2020, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у справі № 447/1480/20, тобто не стосується ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за № 0000266 у справі № 447/3630/20, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та не сплачено ОСОБА_1 , а платником ОСОБА_6 .

Відповідно до копії квитанції № (без номеру) від 29.12.2023 року ОСОБА_1 нібито оплатив послуги автостоянки в розмірі 5 000,00 грн на користь невідомої юридичної особи, без печатки уповноваженого органу, що в свою чергу спростовує доводи позивача про те, що за його власні кошти вказану вище суму сплачено за послуги автостоянки.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Відтак, ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за № 0000266 у справі № 447/3630/20 не подавав скарги на органи досудового слідства, причини протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди не зазначив. Окрім цього, у кримінальному провадженні не заперечується те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, яким завдано шкоду потерпілому, а останній не заперечив про закриття даного провадження.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, ГУНП у Львівській області вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

26.01.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Державної казначейської служби України Стегнія А.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що казначейство, яке залучено до участі у даній справі, не в змозі в повній мірі використати права учасника справи, а саме відповідача, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Із покликанням на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, вказує, що Казначейство може бути залучено до участі в справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на Казначейство покладено функції з виконання судових рішень у даній категорії справ. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем ОСОБА_1 , представник вказав, що такий розмір є необґрунтовано завищеним, оскільки позивач не навів чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Також зазначив, що до позивача не застосовувались жорсткі запобіжні заходи, такі як тримання під вартою чи домашній арешт. Визначений розмір шкоди позивачем не доведений.

Позивач у позовній заяві зазначає, що за час перебування під слідством та судом ним було понесені витрати на проведення експертизи та за зберігання автомобіля на штрафмайданчику у сумі 9461,86 грн., проте належні докази понесення таких витрат до даної позовної заяви не долучено, і з долучених до позовної заяви додатків не можливо встановити чи такі були фактично понесені, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги.

05.02.2024 представник Львівської обласної прокуратури прокурор Журавкін А.О. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на таке. Позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення Львівською обласною прокуратурою, фізичного чи психологічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо.

Здійснення процесуальних дій органом досудового розслідування й суду в межах та порядку, передбаченому КПК України, для досягнення завдань кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованомупроцесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, з чітким та безумовним дотриманням загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, не може саме по собі заподіювати моральні страждання особі, стосовно якої вони здійснюються, без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень чи його судового розгляду. ОСОБА_1 було оголошено підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч 2. ст. 286 КК України з урахуванням висновку експерта Львівського НДЕКЦ № 15/2/1648 від 20.11.2020. Під час досудового розслідування ОСОБА_1 було залучено захисника для захисту його інтересів і після ознайомлення з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження ні обвинуваченим, ні його захисником не було заявлено жодних клопотань, зауважень, у тому числі про призначення повторної судово інженерно-технічної експертизи. Навпаки, в ході досудового розслідування кримінального провадження органи прокуратури діяли згідно вимог Кримінального процесуального кодексу України, оскільки будь-які рішення чи дії Львівської обласної прокуратури щодо ОСОБА_1 незаконними в судовому порядку не визнавались і навіть не оскаржувались учасниками кримінального провадження, а винесення судом ухвали про закриття провадження у зв`язку з відмовою прокурора від публічного обвинувачення у кримінальному провадженні не може безумовно свідчити про незаконність дій органів прокуратури, які відповідали вимогам, передбаченим нормами ст.ст. 9, 11, 12, 132, 177, 178 КПК України.

Таким чином, недотримання органами досудового розслідування чи прокуратури вимог зазначеної статті у передбачений Законом спосіб не встановлено, а отже відсутні підстави для твердження про незаконність таких дій. З урахування викладеного, за відсутності факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що тривале перебування під слідством та судом вплинуло на його психологічний стан, завдало глибоких і тривалих душевних страждань, істотну зміну звичайного способу життя, обмеження у зміні місця проживання, обмеження займатися трудовою діяльністю, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наступне.

Обставини морального переживання позивача не конкретизовані, а описані загальними фразами, що не може слугувати доказом дійсного емоційного стану позивача. Позивач не надає доказів звернення зі скаргами на протиправність дій правоохоронних органів, не зазначає з ким та яким чином порушено його нормальні життєві зв`язки, яким активним громадським життям позивач займався, в чому полягають його негативні переживання, яким чином він проходив реабілітацію, яким активним соціальним життям позивач займався та що саме йому перешкоджало ним займатись, а також яким чином можна встановити, що вищевказані обставини спричинило незаконне переслідування у межах кримінального провадження № 0000266.

Винесення судом ухвали про закриття провадження у зв`язку з відмовою прокурора від публічного обвинувачення у кримінальному провадженні, не є свідченням протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а необхідність захисту від обвинувачення не носить об`єктивного характеру. Крім того, якої шкоди позивач зазнав та в чому вона полягала останній не навів. Більше того позивачем, не наведено наскільки істотно був змінений звичний ритм його життя, та як було змінене життя сім`ї тощо. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Презумпція наявності моральної шкоди, у тому числі, у категорії справ про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість позивачем, як факту заподіяння, так і розміру заявленої до відшкодування суми урахуванням усіх імовірних негативних наслідків, які, на думку позивача, настали у ході здійснення передбачених кримінально-процесуальним законодавством повноважень органів прокуратури в ході досудового розслідування. При цьому стягнення з державного бюджету сум, які належним чином не обґрунтовані, становлять надмірний тягар для державного бюджету.

Оскільки, ОСОБА_1 у межах даного кримінального провадження в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, під вартою не перебував, будь-який запобіжний захід відносно останнього не застосувався, обшуки в його житлі чи володінні не проводилися, а доводи зазначені у позовній заяві щодо застосування до нього негласних слідчих (розшукових дій) не відповідають дійсності, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Що стосується заявлених позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9461,86 грн., зазначає, що позивач не має права на відшкодування у розмірі 5000,00 грн., оскільки він не є власником транспортного засобу, шкода йому особисто, безпосередньо не завдано, оскільки такий транспортний засіб є власність ОСОБА_5 . Витрати за проведення Львівським НДІСЕ інженерно-транспортної експертизи № 1663 від 20.04.2021 на підставі звернення ОСОБА_1 поза межами, тобто не за ухвалою суду не підлягають стягненню, оскільки результати проведення такої не вплинули на прийняття судом відповідного рішення з реабілітуючих обставин, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову в цій частині позовних вимог відмовити.

22.02.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Квак В.М. позовну заяву підтримав та просив таку задоволити, з підстав вказаних у позові.

Представник Львівської обласної прокуратури Журавкін А.О. в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечував та просив у позові відмовити в повному обсязі.

Представник Головного управління національної поліції у Львівській області Крук І.В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду такої.

Суд встановив:

18.12.2020 слідчий СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області повідомив ОСОБА_1 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

03.07.2020 на підставі клопотання слідчого ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду (справа № 447/1688/20, провадження 1-кс/447/465/20) було накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT SCENIC» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_1 і який належить на праві власності його дружині ОСОБА_5 . Автомобіль було вилучено і поставлено на арештмайданчик, на якому він утримувався до 29.12.2023.

21.12.2023 прокурор Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області подав постанову про відмову від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду від 21.12.2023 закрито кримінальне провадження № 0000266 від 26.06.2020 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Одночасно судом скасовано арешт на вищевказаний автомобіль та повернуто власнику (справа № 447/3630/20, провадження 1-кп/447/43/23). 29.12.2023 вищевказаний автомобіль видано з арешт майданчику.

Оцінка суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, за загальним правилом виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Аналізуючи норми статей 11 та 23 ЦК України, за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно із ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (п.1 ч.1 ст.1 Закону).

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст.1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із п. 4, 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Частинами 5 та 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 750/5383/22 (провадження № 61-5388св23) зазначено таке: «суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, виходив із того, що 26 грудня 2015 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000522, тому з цього часу має обраховуватись строк перебування позивача під слідством та судом, тому такий становить 47 місяців (з 26 грудня 2015 року по 14 листопада 2019 року). Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На підставі системного аналізу наведених норм права Верховний Суд дійшов висновку, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 466/2780/21 (провадження № 61-11787св22) зазначено, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 214/6982/13-ц (провадження№ 61-97св18)).

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), на яку у своєму відзиві покликається представник Львівської обласної прокуратури, межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 тривало з 18.12.2020 (оголошення підозри) по 29.12.2023 (набрання ухвали суду законної сили), а всього 36 місяці 11 днів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку із наведеними вище незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури, він зазнав глибоких і тривалих душевних страждань через істотну зміну звичного способу життя, пов`язану з участю у кримінальному провадженні та судовому розгляді. Він змушений був тривали час доводити мешканцям багаточисельної громади свою невинуватість, що призводило до постійних нервувань, стресу, створило значний дискомфорт, порушило звичайний режим роботи та життя.

Здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме притягнення його до кримінальної відповідальності та в подальшому закриття кримінального провадження, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення, свідчить про незаконні дії посадових осіб Львівської обласної прокуратури, які ініціювали вказане провадження.

Загалом кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 тривало більше трьох років, протягом цього часу проводились слідчі дії, судовий розгляд вказаного кримінального провадження у суді першої інстанції, що негативно вплинуло на його життя. Були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , останній змушений був доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

З огляду на наведене, враховуючи термін перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом, що становить 36 місяців 11 днів (повних 36 місяців), мінімальний розмір моральної шкоди за один місяць не може бути меншим, ніж 7100 грн., розмір відшкодування становитиме 255600,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 255 600 грн, що буде не більш, ніж достатнім, для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призвести до збагачення позивача за рахунок держави.

При визначенні саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наведені вище висновки Верховного Суду, наведені норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також те, що 24.02.2022 відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України і з цього часу в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан. Україна зазнає значних фінансових збитків у зв`язку з воєнними діями, відтак фінансування сектору безпеки і оборони на даний час має визначальне значення для держави Україна. Тому, з огляду на наведене, обов`язок держави відшкодувати громадянину моральну шкоду у невиправдано великому розмірі не може стояти вище від обов`язку держави у захисті незалежності та суверенітету, і ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування.

Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Положеннями п.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Наведене вище свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, слід стягнути на користь позивача 255 600 грн відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9461,86 грн., суд приходить до такого висновку. 03.07.2020 на підставі клопотання слідчого ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду було накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT SCENIC» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_1 і який належить на праві власності його дружині ОСОБА_5 . Автомобіль було вилучено і поставлено на арештмайданчик, на якому він утримувався до 29.12.2023.

За зберігання автомобіля на арештмайданчику ОСОБА_1 вимушений був сплатити 5000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією долученою до матеріалів позовної заяви позивачем. Вказану копію квитанції суд бере до уваги, як належний доказ понесення ОСОБА_1 витрат на зберігання автомобіля, оскільки представниками відповідача в судовому засіданні не надано доказів протилежного.

Окрім того, під час досудового розслідування кримінального провадження за клопотанням адвоката обвинуваченого ОСОБА_1 . Львівським НДІСЕ було проведено інженерно-транспортну експертизу та надано висновок № 1663 від 20.04.2021. Вартість такої експертизи становила 4461,86 грн. та є документально підтверджена, у звязку з чим підлягає до задоволення.

Щодо судового збору, суд приходить до такого висновку.

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи наведене, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а відповідачами є органи державної влади, позов до яких задоволено частково, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури в розмірі 255 600 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч шістсот ) гривень 00 копійок.

Стягнути Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 9461 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят одну) гривню 86 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

Головне Управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: пл.. Генерала Григоренка 3, м. Львів, .

Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Львівська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, .

Повний текст рішення складено 15.07.2024.

Суддя Головатий А. П.