Справа № 761/9725/24
Провадження № 2/761/6232/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Яцишина А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, згідно з якою позивач просила суд: стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у в твердій грошовій сумі в розмірі 55 976 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 25.10.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції у Чернігівський області між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб (актовий запис № 95). Від цього шлюбу у сторін є син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2021 року шлюб розірвано. Згідно судового наказу по справі №761/6379/23 судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У позовній заяві зазначено, що відповідачем за 2022 рік сплачено загалом 19000,00 грн.; за 2023 рік 30800,00 грн., проте вказаної суми, на переконання позивачки, недостатньо навіть на їжу. Зазначено, що ОСОБА_5 потребує постійного носіння окулярів, вона із сином звернулися до офтальмолога 6 вересня 2022 року і отримали рецепт на окуляри. Були замовлені окуляри, повна вартість з роботою складає 6813,00 грн. Вже 23.12.2023 був повторний огляд, зір трохи погіршився і ті окуляри треба переробити. Попередня вартість заміни скельць в окулярах складає 5000 грн. Лікар порадив постійне носіння лінз, бо дитина скаржиться на те, що в окулярах неможливо займатися спортом у школі, особливо на вулиці. Було призначено постійне носіння контактних лінз, вартість пари лінз плюс розчин складає 640грн., цього вистачає на місяць, а на рік сума складає 7680грн.

Позивачкою вказано, що у сина зараз дуже сильна лупа волосистої частини голови, тому призначений лікувальний шампунь, який коштує близько 350 грн. на місяць, це 4200грн на рік. Раз на рік син має ходити до стоматолога на чистку зубів, 1650 грн разовий візит. 2 червня 2022 року була поставлена плобма в зубі дитини, вартість 2320грн. Вже два роки дитина навчається на курсах англійської мови, 3 рази на тиждень. В 2022 році була сплачена сума за навчання 40330грн (вартість за рік), а в 2023 році була сплачена сума 38308грн. Враховуючи воєнний стан в країні, навчання в середній школі не дають бажаного результату, діти проводять години в підвалі. Тому навчання на додаткових курсах суттєво покращують рівень знань дитини.

Окрім того, позивачкою вказано, що за останні 2 роки дитина дуже виросла і одяг практично за півроку-рік стає малим. Раз на рік дитина потребує одягу, більшого за розміром. Батько не має бажання приймати участь та не допомагає з покупкою одягу.

Позовна заява мотивована тим, що загальна сума додаткових витрат на утримання сина становить 111 953,00 грн., з метою захисту інтересів дитини, її нормального фізичного, духовного та гармонійного розвитку позивач вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, половина від понесених вже витрат складає 55 976 грн. (1/2 частина від 111 953 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача.

У зв`язку із викладеним, позивач просить позовну заяву задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням.

08.05.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву у якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що, на думку відповідача, жодна з зазначених витрат (окрім, ймовірно, розвитку короткозорості у дитини) не викликана особливою обставиною, що пов`язана з розвитком здібностей дитини, наявним захворюванням, каліцтвом тощо. У відзиві зазначено, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини на приватних додаткових курсах англійської мови при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору саме цих курсів англійської мови, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Рішення щодо доцільності та розміру витрат на додаткові послуги з вивчення англійської мови, які позивач вважає такими, що викликані особливими обставинами, позивач приймала одноосібно. Відповідачем також зазначено, що щомісячна сума аліментів, яка підлягає стягненню з нього становить 5336,75 грн., станом на 06.05.2024 заборгованість за сплаченими аліментами у нього нема, тому за 14 місяців з лютого 2023 по квітень 2024 ним сплачено аліментів на суму 75 932,34 грн. Також, відповідачем вказано, що батьки рівні у своїх правах та обов`язках, а тому обов`язки з фінансування прожиткового мінімуму на його сина мають складати по 5342,05 грн. з кожного з батьків, що разом становить 10684,10 грн., або 128209,20 грн.. що цілком достатньо для їх сина, навіть із урахуванням вказаних у позові витрат.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.03.2021, яке набрало законної сили, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 25.10.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 95 (а.с. 28).

Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.03.2021 встановлено, що з свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2008, запис № 95. Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 26 травня 2009, Відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області.

Судом також встановлено, що 03 квітня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожититкових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 22 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (а.с. 11).

В свою чергу, згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та розірвання шлюбу між ними не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Відповідно до ч.2ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано перелік заявлених позивачем додаткових витрат на загальну суму 111 953 грн., половину з яких у сумі 55976 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача, включає в себе витрати: - на додаткові послуги з вивчення англійської мови - 78 638 грн.; - пов`язані зі здоров`ям очей та зубів -12 900 грн.; - на взуття та одяг на загальну суму -17126 грн., - на засоби гігієни (бритва для гоління) -1 649,00 грн.; - та пов`язані з оформленням закордонного паспорта -1 640 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд враховує, що сторонами не заперечувалось, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

В постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 Верховного Суду зазначено, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК.

Не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та, відповідно, бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України підготовка дитини до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до ЗВО, придбання посібників (постанова КЦС ВС від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20).

Витрати на курси англійської мови не являються додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, зокрема особливими здібностями дітей, і не стороною позивача не доведено наявність обставин, що мають істотне значення, при вирішення спору в цій частині.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, що визначені у позовній заяві втрати позивачки на утримання сина, а саме пов`язані зі здоров`ям очей та зубів, на взуття та одяг, на засоби гігієни (бритва для гоління) та пов`язані з оформленням закордонного паспорта згідно вимог ст. 185 СК України не є додатковими витратами на дітей, зумовленими особливими обставинами, такі витрати поглинаються аліментними виплатами відповідач, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 24, 56, 110, 112, 141, 160, 161, 179, 180, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 206, 258, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

в задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 05.07.2024.

Суддя: