Справа № 645/1181/24
Провадження № 2/645/1008/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Мартинової О.М.,

секретаря судового засідання Кривченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гофельд Г.С., яка діє на підставі ордеру про надання правової (правничої) допомоги серії АХ №1167125 від 22.02.2024 року, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання заяви до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначила, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 червня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №1067. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Представник зазначає, що відповідач проживає окремо, вихованням, матеріальним забезпеченням та в цілому життям своєї дитини не цікавиться. Усі питання щодо виховання та матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем. Відповідач у добровільній формі відмовляється надавати матеріальну допомогу. Представник також вказала, що сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дружини.

Ухвалою суду від 15.03.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гофельд Г.С. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. 01.04.2024 року через «Електронний суд» представник позивача надала заяву, якою просила суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності. Крім того, 11.04.2024 року до канцелярії суду відповідачем надано письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, так як на разі не має стабільного офіційного доходу та місця роботи. Окрім того, зазначив, що позивач стягує з нього аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказав, що він кожного місяця також несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем свого проживання, придбання продуктів харчування, засобів гігієни тощо. Станом на сьогоднішній день він ніякого майна у власність не придбававав, цінностей та банківських вкладів також не має. Наголосив, що позивач ОСОБА_1 працює, має стабільний дохід та офіційно працевлаштована, не має ніяких хронічних захворювань, її дохід в рази перевищує його мінливий дохід та нестабільний підробіток, тому вона може повністю забезпечувати свої потреби. Окрім того, зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами, а також не надала жодних документів, які б слугували підставами для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на своє утримання, оскільки в позові відсутні докази того, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачу.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ході судового розгляду встановлено, що з 03 червня 2020 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб від 03 червня 2020 року).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 липня 2022 року).

Згідно інформаційно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч.ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Так, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З приводу посилання відповідача на те, що він не може надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки на даний час він не має офіційного доходу та місця роботи, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є працездатною особою, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю. Доказів щодо його незадовільного матеріального стану відповідачем суду не надано. Матеріали справи не містять доказів того, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, які потребують матеріальної допомоги, у зв`язку з чим він не має змоги надавати матеріальну допомогу по утриманню своєї дружини до досягненню їх спільною дитиною трьох років.

Згідно позовної заяви, позивач ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину та потребує матеріальної допомоги.

При цьому, позивач просить суд стягувати аліменти на її утримання у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Разом з тим, доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в такому розмірі суду не надала.

Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружину.

Враховуючи те, що позивач на даний час потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною людиною, з відповідача вже стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 за судовим наказом від 29.02.2024 року у розмірі заробітку (доходу) відповідача, належні і допустимі докази щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відповідачем в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь дружини у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною трирічного віку.

Суд вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У разі зміни матеріального становища відповідача та неможливості сплати останнім аліментів у встановленому судом розмірі, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності таких підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви частина 1 статті 79 СК України.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 75, 84, 91 Сімейного кодексу України, ст. ст 4, 12, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір в сумі у розмірі 1211 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Мартинова