Справа № 515/1243/23
Провадження № 2/513/142/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Аркуша І.О., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

у с т а н о в и в:

28 липня 2023 року позивачі в особі представника адвоката Давиденка К.В. звернулися до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області. Справа надійшла до Саратського районного суду 19 грудня 2023 року.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 грудня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - прийнято до провадження. Цивільну справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 21 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивачів адвокат Давиденко К.В. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не прибув, надав заяву в якій просить справу розглядати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до паспорта громадянина України позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області та 13 травня 1989 року уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_5 .

У родині ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народились діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18 травня 2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 січня 2002 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 частку житлового будинку з дворовими спорудами, жилою площею 12,8 кв.м, що складає 4/12 ідеальної долі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 722 кв.м розташований один житловий будинок жилою площею 48,0 кв.м позначений на плані під літерою А, сарай під літерою Б, В, підвал під літерою б.

В користування ОСОБА_4 відчужується приміщення №2-1, №2-2, №2-3, №2-4, №2-5, 1/3 частка сараю під літерою Б., зареєстровано в реєстрі за № 198 державним нотаріусом ОСОБА_7 .

Судом досліджено план літери А по АДРЕСА_2 та есплікацію до жилого будинку по АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 05 липня 2023 року №382/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки неможливо установити тип успадкованого об`єкту та вид речового права відносно об`єкта нерухомості.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України.

В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Пунктом 4.9. Глави 10 інструкції визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

В ч. 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону № 1952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Судом досліджена копія спадкової справи №61-2020 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій міститься заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Відповідно до довідки від 17 березня 2020 року №06-15/094 відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно даних домової книги, на момент його смерті разом з ним за цією адресою були зареєстровані: дружина ОСОБА_1 , 1967 року народження. Громадянин ОСОБА_4 , знятий з реєстрації місця проживання 25 травня 2009 року.

Судом досліджена копія спадкової справи №61-2020 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій міститься лише заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Отже, зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, вказані особи не надали суду належних та достовірних доказів, які б свідчили, що позивачі звертались до нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 та їм відмовлено у видачі такого свідоцтва. З вказаною заявою, як вбачається із спадкової справи, звернулась лише ОСОБА_1 .

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 (справа №702/61/20).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20).

Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.

Як вже було зазначено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звертались до нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 та їм відмовлено у видачі такого свідоцтва, тобто відсутні обставини, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу вказаних осіб, що є підставою для відмови в позові.

Також, суд зазначає, що для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (стаття 355 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (стаття 356 ЦК України).

Суд звертає увагу, що частка в праві спільної власності є майновим правом. Ця частка є окремим об`єктом, адже саме як окремий об`єкт вона відчужується (продаж частки в праві спільної власності на нерухоме майно, а не продаж нерухомості). У разі якщо продається частка, то співвласник має право її відчужувати на власний розсуд (з додержання переважного права інших співвласників на її купівлю), а коли продається нерухомість, що належить співвласникам, вони мають спільно прийняти рішення про її продаж. Серед об`єктів, правовий режим яких регулюється в Главі 13 ЦК України, майнове право (частина друга статті 190 ЦК) і нерухома річ (стаття 181 ЦК) є різними об`єктами. Майнове право в різних правовідносинах може мати свої особливості.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)).

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У разі втрати правовстановлюючого документа або його відсутності позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

На підтвердження належності спадкодавцю квартири АДРЕСА_4 договору купівлі-продажу від 18 січня 2002 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 частку житлового будинку з дворовими спорудами, жилою площею 12,8 кв.м, що складає 4/12 ідеальної долі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 722 кв.м розташований один житловий будинок жилою площею 48,0 кв.м позначений на плані під літерою А, сарай під літерою Б, В, підвал під літерою б.

Також, судом досліджено документи з інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як встановлено судом ОСОБА_4 придбано частку житлового будинку з дворовими спорудами, жилою площею 12,8 кв.м, що складає 4/12 ідеальної долі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 722 кв.м розташований один житловий будинок жилою площею 48,0 кв.м позначений на плані під літерою А, сарай під літерою Б, В, підвал під літерою б. З інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_6 було надано дозвіл на передачу у приватну власність квартири та сарай по АДРЕСА_2 , однак свідоцтво про право власності на вказану квартиру та сарай в матеріалах справи відсутнє та із договору не вбачається, що саме це майно було відчужено за договором купівлі-продажу.

Позивачами не ставилось питання про проведення будівельно-технічної експертизи для визначення технічних характеристик нерухомості, що жила площа 12,8 кв.м, що складає 4/12 ідеальної долі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є окремою кімнатою під №2.

Сама по собі частка від 4/12 ідеальної долі, не може вважатися нерухомим майном; не може дорівнювати нерухомому майну.

Разом з тим позивачі у своїх вимогах порушують питання про визнання права власності саме на квартиру АДРЕСА_4 .

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

За встановлених обставин, які викладені у тексті рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 76 - 82, 89, 141, 223, 230, 258, 259, 263-265, 268, 268, 272, 273, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Давіденка Костянтина Вікторовича до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Представник позивачів: ОСОБА_8 , свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю ОД № 002979, видане 19 квітня 2017 року, адреса для листування: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, , адреса місцезнаходження: вул. Лесі Українки, буд. 18, м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 68100.

Суддя К. Ю. Рязанова