16 липня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,-
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з батьком відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 від 22.11.2013 року. На сьогоднішній день, внаслідок військової агресії російської федерації на території України, позивач разом з дочкою були змушені залишити постійне та зареєстроване місце проживання в м.Селидове, Донецької області та переїхати на Вінниччину. Шлюбні відносини між сторонами припинилися через три роки після народження дочки. Будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_2 з того часу та по теперішній час не приймала, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи те, що відповідачка систематично не виконує свій батьківський обов`язок щодо догляду та виховання дитини, свідомо залишила дитину в кінці 2013 року на батька, з того часу не проявляє турботи та материнської уваги по відношенню до дочки, взагалі елементарно не цікавиться її життям, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки на належному рівні, покладені на неї законом. Крім того, відповідачка вела аморальний та антисоціальний спосіб життя, що і стало причиною розірвання шлюбу між сторонами. У зв`язку з чим, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачка відзиву на позов не надала.
Заяви та клопотання сторін.
Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Третя особа - представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області надала заяву про розгляд справи у відсутності представника.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.04.2024 року відкрито провадження по справі, визначено розглядати справу в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання та витребувано у Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.07.2024 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по справі.
Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності сторін у справі, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Суд, вивчивши матеріали справи, дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради від 22.11.2013 Органом опіки та піклування Селидівської міської ради визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 .

Згідно довідки дошкільного навчального закладу №42 «Мальвіна» Селидівської міської ради Донецької області № 12 від 19.03.2015 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дошкільний навчального закладу №42 «Мальвіна» з 23 квітня 2013 року. Батько ОСОБА_1 самостійно виховує дитину. Мати дитини ОСОБА_2 жодного разу не приводила і не забирала дитину з ДНЗ, не виявляла інтересу до питань виховання і навчання дитини у закладі(не спілкувалася з вихователями, не відвідувала батьківські збори, семінари тощо).

Згідно довідки Селидівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Селидівської міської ради Донецької області №01-49-17 від 18.03.2024 ОСОБА_3 учениця 8-Б класу Селидівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1, виховується батьком ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 участі у навчально-виховному процесі доньки не приймає, а саме: не цікавиться успіхами у навчанні, батьківські збори та шкільні заходи не відвідує.

Згідно довідки № 01-10-2024/118 від 12.03.2024, виданої Людавським старостинським округом Жмеринської міської ради Вінницької області ОСОБА_2 не проживає разом з ОСОБА_1 , спільним побутом не пов`язані.

Згідно висновку органу і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 17.06.2024 комісія прийшла до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини № 11 від 12.06.2024. Виходячи з вищезазначеного, враховуючи, що громадянка ОСОБА_2 самоусунулась від догляду та виховання дитини, порушуючи тим самим ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , клопотання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Жмеринської міської ради, керуючись ст..ст.164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради вирішив, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, матеріальної підтримки. Будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню, утриманню дитини відсутні, а тому для настання позитивного результату у долі дитини та з метою захисту її прав та інтересів, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

При ухваленні рішення суд зауважує, що позбавлення відповідачки батьківських прав не тільки виконує каральну функцію, але і служить меті захисту прав і інтересів дитини, усунення небезпеки для її життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст..3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст..18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст..6 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно зі ст..8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно вимог ст..ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України).

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 79-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, юридична адреса: Вінницька область, м.Жмерінка, вул..Київська, б. 1а, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Роз`яснити, що, відповідно до статті 169 СК України, мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.Г.Черков