Справа № 127/7742/24

РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

присяжних Костюк О.П., Підкалюка П.П.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.

та учасників справи:

заявника ОСОБА_1 ,

законного представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката Вишаровської В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення особи померлою,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,звернулася до суду з вищевказаною заявою, обгрунтовуючи її тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), являється її рідною матір`ю. Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 визнано ОСОБА_3 безвісно відсутньою з 08.03.1991 (справа за позовом Білгород-Дністровської міської ради про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_3 ). Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлено батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (справа за позовом Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_1 ). Оскільки батько був позбавлений батьківських прав, а мати визнана судом безвісно відсутньою, то з 1991 року вона виховувалася бабусею та дідусем і проживала на території Вінницької області. Як вбачається з довідки Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ОРС «Розшук» №124 від 02.12.2003 відносно безвісти зниклої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке перебувало в провадженні Вінницького РУП, було закрито 20.06.2007 у зв`язку з тим, що особу було визнано по суду безвісти відсутньою. Відповідно до довідки МСЕК №071349 від 05.10.2005 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з дитинства безтерміново. Ухвалою Вінницького міського суду від 24.05.2023 задоволено подання виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування, та призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (справа № 127/12149/23). Вона отримує пенсію як інвалід дитинства. В даний час виникла необхідність переоформити пенсію по втраті годувальника (стаття 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), у зв`язку з чим необхідно надати свідоцтво про смерть матері ОСОБА_3 . Такий документ можливо отримати в органах реєстрації актів цивільного стану лише на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Тому просить ухвалити рішення, яким оголосити померлою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2024 заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення фізичної особи померлоюзалишено без руху та надано заявнику/опікуну строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

15.03.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) до заміжжя проживала в АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку проживали також її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартирі 8. Орієнтовно в 1983-1984 роках ОСОБА_8 вийшла заміж та зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 в органах ЗАГС м. Білгород-Дністровський, Одеської області, прийняла прізвище чоловіка. Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_3 завагітніла. Однак ще до народження дитини шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний 16.08.1984. В подальшому ОСОБА_3 змінила квартиру, в якій проживала, на квартиру в м. Сміла. В якому році вказаний договір відбувся, невідомо. Тобто разом з новонародженою донькою ОСОБА_9 вона переїхала на постійне місце проживання в м. Сміла. Приблизно в 1990 році ОСОБА_3 привезла свою доньку ОСОБА_10 до батьків в м. Білгород- ОСОБА_11 і сказала, щоб вони робили з нею все, що бажають на власний розсуд. Тобто мати покинула доньку, почала фактично бомжувати, вести ОСОБА_12 та аморальний спосіб життя. ОСОБА_1 проживала разом з бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_6 . Вони її виховували та утримували. ОСОБА_10 навчалася в школі м. Білгород-Дністровський. Виховуючи свою онуку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також вживали міри для розшуку своєї доньки ОСОБА_13 . Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 ОСОБА_3 визнано безвісно відсутньою з 08.03.1991. Також рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 ОСОБА_5 , болгарина за національністю, позбавлено батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_14 , оскільки він не приймав участі у вихованні та утриманні дитини. Протягом усіх років ОСОБА_9 опіковувалися бабуся та дідусь, після їх смерті вона перебуває під опікою своє тітки ОСОБА_15 та її чоловіка опікуна ОСОБА_2 . З 1991 року і по даний час ні ОСОБА_1 , ні її опікун ОСОБА_2 не мали жодних відомостей щодо ОСОБА_3 Дідусь та бабуся ОСОБА_14 намагалися ще раз в 2003 році розшукати свою зниклу доньку ОСОБА_16 , однак жодних результатів розшук не дав. Протягом 3,5 років розшук проводився Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області. Тому обставин смерті чи загибелі ОСОБА_3 заявник не може повідомити, вже пройшло більше 33 років як вона зникла. Щодо місця роботи та співробітників ОСОБА_3 також не може нічого повідомити, оскільки її матір бомжувала та ніде не працювала, такої інформації просто немає. Чи перебувала ОСОБА_3 на обліку в органах Пенсійного фонду України, як отримувач соціальних виплат, інших платежів, не може повідомити, оскільки матері фактично не пам`ятає. Вона не цікавилася життям своєї хворої доньки, інваліда дитинства, не цікавилася життям своїх батьків.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення фізичної особи померлоюпередано за підсудністю до Вінницького районного суду Вінницької області.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 24.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні 25.06.2024 представник заявника ОСОБА_1 адвокат Вишаровська В.С. суду зазначила, що метою звернення заявника до суду із заявою про оголошення особи померлою є призначення їй пенсії по втраті годувальника. Для призначення їй такої пенсії необхідно надати свідоцтво про смерть матері ОСОБА_3 . Такий документ видає орган реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про оголошення особи померлою. ОСОБА_3 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , остання протягом багатьох років хворіє на психічне захворювання. ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) до заміжжя проживала в АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку проживали також її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у квартирі 8. Орієнтовно в 1983-1984 роках ОСОБА_8 вийшла заміж та зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 в органах ЗАГС м. Білгород-Дністровський Одеської області, прийняла прізвище чоловіка. Перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_3 завагітніла. Однак ще до народження дитини шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний 16.08.1984. В подальшому ОСОБА_3 змінила квартиру, в якій проживала, на квартиру в м. Сміла. В якому році вказаний договір відбувся, невідомо. Тобто разом з новонародженою донькою ОСОБА_9 вона переїхала на постійне місце проживання в м. Сміла. Приблизно в 1990 році ОСОБА_3 привезла свою доньку ОСОБА_10 до батьків в м. Білгород- ОСОБА_11 і сказала, щоб вони робили з нею все, що бажають на власний розсуд. Тобто мати покинула доньку, почала фактично бомжувати, вести ОСОБА_12 та аморальний спосіб життя. ОСОБА_1 проживала разом з бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_6 . Вони її виховували та утримували. ОСОБА_10 навчалася в школі м. Білгород-Дністровський. Виховуючи свою онуку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також вживали міри для розшуку своєї доньки ОСОБА_13 . Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 ОСОБА_3 визнано безвісно відсутньою з 08.03.1991. Також рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 ОСОБА_5 , болгарина за національністю, позбавлено батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_14 , оскільки він не приймав участі у вихованні та утриманні дитини. Протягом усіх років ОСОБА_9 опіковувалися бабуся та дідусь, після їх смерті вона перебуває під опікою своє тітки ОСОБА_15 та її чоловіка опікуна ОСОБА_2 . З 1991 року і по даний час ні ОСОБА_1 , ні її опікун ОСОБА_2 не мали жодних відомостей щодо ОСОБА_3 Дідусь та бабуся ОСОБА_14 намагалися ще раз в 2003 році розшукати свою зниклу доньку ОСОБА_16 , однак жодних результатів розшук не дав. Протягом 3,5 років розшук проводився Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області. Тому обставин смерті чи загибелі ОСОБА_3 заявник не може повідомити, вже пройшло більше 33 років як вона зникла. Щодо місця роботи та співробітників ОСОБА_3 також не може нічого повідомити, оскільки її матір бомжувала та ніде не працювала, такої інформації просто немає. Чи перебувала ОСОБА_3 на обліку в органах Пенсійного фонду України, як отримувач соціальних виплат, інших платежів, не може повідомити, оскільки матері фактично не пам`ятає. Вона не цікавилася життям своєї хворої доньки, інваліда дитинства, не цікавилася життям своїх батьків. Тому вони звернулися до суду та просять ухвалити рішення, яким оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою.

В судовому засіданні 25.06.2024 заявник ОСОБА_1 підтримала свого представника адвоката Вишаровську В.С.

В судовому засіданні 15.07.2024 ОСОБА_2 , допитаний в якості свідка, суду надав показання, що в 1992 році, коли ОСОБА_1 ще не було семи років, мати привезла її до своїх батьків, покинула і сказала, щоб робили з нею все, що хочуть. Про це йому відомо зі слів діда ОСОБА_1 . З того часу про ОСОБА_3 немає жодної згадки. Батьки ОСОБА_3 подавали її у розшук, однак жодних зачіпок немає. Дід та баба, які доглядали ОСОБА_1 , померли, і йому залишилася така «спадщина». Подав до суду таку заяву через матеріальне становище. ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2725 грн, по втраті годувальника зможуть збільшити пенсію. Так йому зазначили у Прозорому офісі. Офіційної відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника у нього немає, оскільки офіційно він до відповідних органів не звертався. Дід та баба, які доглядали за ОСОБА_1 , зверталися до відповідних органів з метою розшуку ОСОБА_3 В 2007 році ОРС «Розшук» закрито, бо ОСОБА_3 не було знайдено. У справі є докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 було визнано безвісно відсутньою. Чи зникла ОСОБА_3 за обставин, що загрожували її життю, йому невідомо. Якщо за 30 років від людини не було жодної звістки, він вважає, що така людина може бути оголошена померлою.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Вишаровська В.С. в судовому засіданні 15.07.2024 суду зазначила, що у суду є всі підстави для того, щоб ухвалити рішення, яким оголосити ОСОБА_3 померлою. Згідно з діючим законодавством та постановою Верховного Суду від 08.02.2024 (справа № 148/1207/22), рішення про оголошення особи померлою може бути прийнято за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання в матеріалах справи наявні докази, що матір ОСОБА_1 відсутня за місцем проживання протягом багатьох років; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років наявні докази про відсутність ОСОБА_3 протягом 30 років; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи заходи вживалися, що убачається з рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993, яким визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісти відсутньою з 08.03.1991. У розшуку ОСОБА_3 перебувала з 2003 року до 2007 року, тобто більше трьох років. Відсутність відомостей про смерть особи у конкретному місці та у конкретний час дають суду підстави оголосити особу померлою. Оголошення особи померлою потрібне їм для того, щоб ОСОБА_1 могла отримувати пенсію по втраті годувальника, у зв`язку з чим їй потрібно надати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .

Заявник ОСОБА_1 та її законний представник ОСОБА_2 підтримали адвоката Вишаровську В.С.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання не з`явився, хоч у встановленому законом порядку Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду.

Попередньо від начальника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява, у якій просять розглянути справу без представника Відділу, не заперечують проти вирішення питання на розсуд суду.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши учасників справи, свідка, оглянувши матеріали справи № 127/7742/24 та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 15.09.1994 батьками ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 7).

З копії довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 АВ №071349 від 23.09.2005 убачається, що у ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з дитинства, безтерміново (а.с. 7 зі звороту).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 22.05.1965 батьками ОСОБА_8 зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 7).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28.06.2024 №8, 05.11.1983 зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_17 (а.с. 77).

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 16.08.1984, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 16.08.1984 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №208 (а.с. 9).

Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав на дочку ОСОБА_1 , що підтверджується копією виписки з такого рішення (а.с. 79).

Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісти відсутньою з 08.03.1991, що підтверджується копією виписки з такого рішення (а.с. 80).

Відповідно до копії довідки Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ОРС «Розшук» №124 від 02.12.2003 відносно безвісти зниклої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке перебувало в провадженні Вінницького РУП, було закрито 20.06.2007 у зв`язку з тим, що особу було визнано по суду безвісти відсутньою (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Пільва Олександрівського району Сахалінської області помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14.03.2022 (а.с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Кульчини Красилівського району Хмельницької області померла ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 14.03.2023 (а.с. 33).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2023 задоволено подання Виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування, про призначення опікуна; призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 14).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2023, державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори Сушицька А.О. посвідчила, що на підставі заповіту спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_7 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на 1/2 (одну другу) частки, є її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спадщина, на яку в зазначеній частці видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 34).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2023, державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори Сушицька А.О. посвідчила, що на підставі заповіту спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_7 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на 1/2 (одну другу) частки, є її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спадщина, на яку в зазначеній частці видано це свідоцтво, складається з квартири, яка складає 3/50 (три п`ятдесятих) часток квартир АДРЕСА_3 (а.с. 36).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку протягом шести місяців.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Смерть це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

При цьому, на наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша статті 46 ЦК України.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.05.2023 (справа № 177/11/20) та у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 (справа № 148/1207/22).

Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути достатньою підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина (постанова Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 390/1443/19).

При розгляді справ цієї категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 226/3053/18).

У постанові Верховного Суду від 30.03.2022 (справа № 295/4293/21) вказано, що відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, на підтвердження обставин, що, на думку заявника ОСОБА_1 , свідчать про наявність підстав для оголошення померлою ОСОБА_3 , надано довідку Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, у якій зазначено, що ОРС «Розшук» №124 від 02.12.2003 відносно безвісти зниклої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке перебувало в провадженні Вінницького РУП, було закрито 20.06.2007 у зв`язку з тим, що особу було визнано по суду безвісти відсутньою, а також виписку з рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 10.08.1993, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано безвісти відсутньою з 08.03.1991.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 317/3139/15-ц).

Враховуючи викладене, факт визнання особи безвісно відсутньою не може бути єдиною та достатньою підставою припускати, що особа померла. Для оголошення особи померлою слід зазначити необхідну сукупність обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Достатні докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_3 , у матеріалах справи відсутні.

Заявник ОСОБА_1 не надала суду відомостей про останнє місце постійного проживання чи про місце перебування ОСОБА_3 , у зв`язку з чим немає можливості встановити відсутність ОСОБА_3 в місці її постійного проживання чи відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років.

При цьому, з наданих суду доказів убачається, що заходи з приводу одержання відомостей про місце перебування ОСОБА_3 востаннє вживалися ще у 2003-2007 роках. Докази, які б свідчили про вжиття будь-яких заходів щодо одержання відомостей про місце перебування ОСОБА_3 станом на даний час та з`ясування можливих причин її зникнення, відсутні.

Слід зазначити, що обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

В ході розгляду справи заявником ОСОБА_1 не доведено, що існували обставини, які б загрожували ОСОБА_3 смертю чи давали б підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Зазначення представника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 вела жебрацький та аморальний спосіб життя, жодними доказами, зокрема, але не виключно, показаннями свідків, не підтверджено.

У статті 306 ЦПК України зазначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено, крім іншого, для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою.

Заявник ОСОБА_1 необхідність оголошення померлою ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що вона отримує пенсію як інвалід дитинства, в даний час виникла необхідність переоформити пенсію по втраті годувальника (стаття 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), у зв`язку з чим необхідно надати свідоцтво про смерть матері ОСОБА_3 , однак доказів, що ОСОБА_1 чи її законний представник зверталися до відповідних органів для призначення пенсії в разі втрати годувальника та що їм було відмовлено в оформленні такої пенсії, суду не надано.

Так, згідно зі ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки за умови, якщо вони не мають працездатних батьків. Всі правила цього Закону, що стосуються сімей померлих, відповідно поширюються (оскільки не обумовлено інше) і на сім`ї безвісти відсутніх, якщо безвісна відсутність годувальника засвідчена у встановленому порядку.

Статтею 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, враховуючи, що безвісна відсутність ОСОБА_3 засвідчена у встановленому порядку, зокрема рішенням Білгород-Дністровського міського суду Олеської області від 10.08.1993, оголошення ОСОБА_3 померлою не є необхідною та обов`язковою умовою для реалізації ОСОБА_1 її права на отримання пенсії в разі втрати годувальника.

Будь-які докази, які б свідчили, що за наявності у ОСОБА_1 рішення про встановлення безвісної відсутності годувальника ( ОСОБА_3 ) їй було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою.

Таким чином, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлоюслід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 89, 95, 263-265, 293, 294, 305-309 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оголошення особи померлою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Замостянська, 26А.

Повне рішення виготовлено 17.07.2024.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА

Присяжні Оксана КОСТЮК

Петро ПІДКАЛЮК