Унікальний номер справи 359/6674/22
Головуючий у суді першої інстанції Л. В. Яковлева
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

15 липня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю

«Страхова група «Оберіг»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Яковлевої Л.В., в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області,

ус т а н о в и в :

23 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов, яким просив стягнути на власну користь з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі по тексту - ТДВ «Страхова група «Оберіг») за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності номер ЕР-204763353 від 02 липня 2021 року страхове відшкодування майнової шкоди заподіяних внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 74 317 грн. 00 коп., з ОСОБА_2 майнову шкоду заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 31 101 грн. 98 коп., просив стягнути з відповідачів судові витрати, понесені при розгляді справи.

Вимоги обґрунтовано тим, що 05 червня 2022 року на перехресті автодороги «Р-03» та вул. Бежівка в м. Бориспіль Київської області, водій ОСОБА_2 здійснюючи керування транспортним засобом марки «Jeep Grand Cherokee», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху (повороту ліворуч), попередньо не переконавшись в безпечності даного маневру, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який здійснював рух у зустрічному напрямку. Від даної дорожньо - транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП) обидва автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Винним у даній ДТП на підставі постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2022 року визнано ОСОБА_2 .

Цивільно - правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг». Так, даним договором номер ЕР-204763353 від 02 липня 2021 року передбачено розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, внаслідок ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу - 200 000 грн. 00 коп., а розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих - 130 000 грн. 00 коп. 11 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до вказаного страховика заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 55 683 грн. 00 коп., які було виплачено позивачу 01 серпня 2022 року.

Однак, після отримання вказаного страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності та отримав висновок від 18 липня 2022 року, на підставі якого встановив, що ринкова вартість його пошкодженого при ДТП транспортного засобу до моменту пошкодження становила 259 640 грн. 00 коп., ринкова вартість після пошкодження становить 98 538 грн. 02 коп., вартість відновлювального ремонту - 400 126 грн. 74 коп. Тобто, транспортний засіб «Renault Scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , є фізично знищеним, а тому ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП в розмірі 161 101 грн. 98 коп. (259 640 грн. 00 коп. - 98 538 грн. 02 коп.).

Зважаючи на це та вимоги ст. 9, 21, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166, 1188, 1194 ЦК України ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТДВ «Страхова група «Оберіг» недоплачену в межах страхового ліміту суму страхового відшкодування в розмірі 74 317 грн. 00 коп. (130 000 грн. 00 коп. - 55 683 грн. 00 коп.) та з ОСОБА_2 в розмірі 31 101 грн. 98 коп. (161 100 грн. 98 коп. - 130 000 грн. 00 коп).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2023 позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 31101 (тридцять одна тисяча сто одна) гривня 98 (дев`яносто вісім) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок та витрати за проведення незалежної експертної оцінки в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок .

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В обґрунтування доводів поданої скарги відповідач зазначив, що він дійсно винен у настанні дорожньо-транспортної пригоди, якою завдано матеріальну шкоду, однак його відповідальність була застрахована у страховій компанії. Таким чином, завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Апелянт зауважує, що у випадку неналежної та неповної виплати страховиком страхового відшкодування, потерпіла особа вправі стягнути залишок суми із страховика, а не застрахованої особи, якщо ця сума не перевищує розмір суми страхового ліміту. Стягнення відшкодування зі страховика та застрахованої особи не може бути солідарним.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 308/3162/15-ц зроблено правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завдано нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Від ТОВ «Страхова група «Оберіг» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повній мірі.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 05 червня 2022 року о 14 год. 45 хв. на перехресті автодороги «Р-03» та вул. Бежівка в м. Бориспіль Київської області, водій ОСОБА_2 здійснюючи керування транспортним засобом марки «Jeep Grand Cherokee», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху (повороту ліворуч), попередньо не переконавшись в безпечності даного маневру, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював рух у зустрічному напрямку. Від даної ДТП обидва автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2022 року винним у порушенні ПДР, що потягло за собою пошкодження автомобіля позивача, визнано ОСОБА_2 та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та у заподіянні майнової шкоди позивачу пошкодженням його автомобіля є встановленою та не підлягає доведенню.

Власником пошкодженого від ДТП транспортного засобу марки «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 . Наведене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 08 травня 2021 року.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування № ЕР-204763353 від 02 липня 2021 року укладеного з ТДВ «Страхова група «Оберіг».

11 липня 2022 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням 05 червня 2022 року страхового випадку за договором страхування ЕР-204763353 в розмірі 55 683 грн. 00 коп., які просив перерахувати на рахунок НОМЕР_4 .

Даною заявою позивачем та ТДВ «Страхова група «Оберіг» також погоджено, що ОСОБА_1 бере на себе відповідальність за правильність вказаних у ній реквізитів. Здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному у ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджена. Страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. Страховик надав заявнику всі роз`яснення про його права та обов`язки.

Згідно довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 05 серпня 2022 року страховиком позивачу перераховано на рахунок НОМЕР_4 грошові кошти в розмірі 55 683 грн. 00 коп.

18 липня 2022 року ОСОБА_1 уклав з ФОП « ОСОБА_3 » договір № 96/55.07.22 про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу, у зв`язку з чим 25 липня 2022 року сплатив за квитанцією до прибуткового касового ордера № 96/55.07.22 вартість послуг експерта в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Зі звіту ФОП « ОСОБА_3 » за № 96/55.07.22 складеного 25 липня 2022 року вбачається, що ринкова вартість «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 до пошкодження становить 259 640 грн. 00 коп., значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,7000, вартість відновлювального ремонту - 400 126 грн. 74 коп., ринкова вартість транспортного засобу після пошкодження - 98 538 грн. 02 коп.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.

Відповідно вимог п. 30.1, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди.

У пункті 30.2, ст. 30 наведеного Закону України вказано, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди.

В п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що згідно звіту ФОП « ОСОБА_3 » за № 96/55.07.22 складеного 25 липня 2022 року автомобіль позивача є фізично знищеним, оскільки його відновлювальний ремонт значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості до пошкодження. Отже, позивачу, як власнику даного транспортного засобу, підлягає до відшкодування різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, тобто в розмірі 161 101 грн. 98 коп. (259 640 грн. 00 коп. - 98 538 грн. 02 коп.).

Оскільки, страховиком, за погодженням з ОСОБА_1 , виплачено страхове відшкодування в розмірі 55 683 грн. 00 коп. і ОСОБА_1 на час такої виплати зазначав, що він претензій до страхової компанії не має, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення зі страхової компанії 74 317, 00 грн. (як різниці між лімітом страхової виплати та реальним розміром виплати 130 000 - 55 683). В цій частині рішення суду не оскаржується і його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відтак, оскільки страховик мав нести відповідальність перед позивачем у межах ліміту у розмірі 130 000 грн (але вони домовились про інше) саме апелянт, який винен у заподіянні матеріальної шкоди позивачеві пошкодженням його автомобіля, має сплатити ОСОБА_1 відшкодування в розмірі 31 101 грн. 98 коп. (161 101 грн. 98 коп. - 130 000 грн. 00 коп.).

Послання апелянта у апеляційній скарзі на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача не відповідає фактичним обставинам даної справи та є помилковими.

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 130 000 грн передбаченим умовами договору, що становить 31 101 грн. 98 коп.

Інші, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності передбачених законом підстав для стягнення із нього як винуватця ДТП на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в межах ліміті передбаченого договором.

Однак, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1 054, 20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Убачається, що задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди складають 29,5 % від заявлених вимог (105 418,98 - 100%, 31 101,98 - Х).

За подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 054,20 грн.

Таким чином, оскільки позов задоволено на 29,5 %, отже судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції підлягав би зменшенню пропорційно до задоволеної частини вимог з 1 054,20 до 310,99 грн., (1 054,20 х 29,5 :100 = 310,99 грн). Але, відповідач є інвалідом 2 групи і за законом він звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судового збору у розмірі 1 054,20 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про компенсацію ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 310,99 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача майнової шкоди у розмірі 31 101,98 грн та витрат на проведення незалежної експертної оцінки у розмірі 3 000 грн рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін. Витрати на проведення незалежної експертної оцінки у розмірі 3 000 грн позивач поніс саме з вини відповідача ОСОБА_2 , оскільки саме він винен в пошкодженні автомобіля позивача і у заподіянні йому майнової шкоди.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги суд відносить на рахунок держави, оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2023 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 31 101,98 грн та витрат на проведення незалежної експертної оцінки у розмірі 3 000 грн залишити без змін.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2023 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Компенсувати ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 310,99 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна