Провадження № 22-ц/801/1649/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 рокуСправа № 127/10894/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

Рішення ухвалила суддя Романюк Л. Ф.

Рішення ухвалено без виклику сторін у м. Вінниця

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2024 року,

Встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 16 980,00 грн. щомісячно від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що між ними 29 жовтня 2016 року було зареєстровано шлюб. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

У березні 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та пов`язаними із цим ризиками вона разом з дитиною виїхала за межі України на територію Республіки Польщі.

Під час довготривалого окремого проживання з відповідачем відносини між ними значно погіршилися. На час подання позову вона залишилась проживати з дитиною на території Республіки Польщі, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують стосунки притаманні подружжю. Станом на час подання позову відповідач також знаходиться на території Європи.

Не дивлячись на обставини сімейних стосунків, відповідач добровільно приймав участь у витратах на дитину ОСОБА_3 , який проживав з нею. Знаючи поточні потреби для дитини на проживання, садочок, харчування та одяг, відповідач приймав участь у витратах на дитину в розмірі 20 000,00 грн. 25 000,00 грн. на місяць, перераховуючи ці кошти на її картковий рахунок. З січня 2024 року відповідач фактично припинив приймати участь в утриманні дитини, а в лютому 2024 року подав позов на розлучення.

Вона проживає разом з дитиною на території Республіка Польща та, не маючи власного житла, вимушена його винаймати, вартість якого становить 2 800,00 злотих на місяць (27 620,00 грн.) і вартість комунальних послуг становить 1000,00 злотих на місяць (9860,00 грн.)

При оплаті вартості найманої на двох з дитиною квартири та комунальних послуг, вона сплачує 37 480, 00 грн., з яких має сплачувати 50% за себе та 25% за дитину, а іншу 25% вартості проживання дитини, що становить 9 370,00 грн. на місяць має сплачувати відповідач.

Вона вимушена забезпечувати для дитини оплату приватного дитячого садочка, вартість якого становить 600,00 злотих на місяць, 50% вказаних витрат на оплату приватного садочка має бути покладена на відповідача, що становить 2960,00 грн. в місяць.

Витрати на харчування, орієнтовно становлять 5000,00 грн., з відповідача підлягає стягненню 50% таких витрат, що становить 2500,00 грн.

Витрати на одяг на місяць становлять 4000,00 грн. з відповідача підлягає стягненню 50% таких витрат, що становить 2000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 4 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн.

В решті позову у задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне, неправильне встановлення судом обставин справи, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 та стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 16 980,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону долучив до матеріалів справи відзив разом із доказами, який підписаний особою, що не надала доказів на підтвердження своїх повноважень, що було безумовною підставою для повернення заявнику такого процесуального документа разом з доданими до нього доказами без розгляду. Натомість суд першої інстанції долучив такий відзив, оформлений з порушенням вимог процесуального законодавства, до матеріалів справи, а додані до такого відзиву докази поклав в основу оскаржуваного рішення.

За переконанням позивача, судове рішення, яким аліменти визначено у розмірі нижчому, ніж за необхідне визнавав сам відповідач (5000,00 грн.), не може вважатися таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Крім того, судом першої інстанції не досліджено належним чином реальну можливість відповідача сплачувати аліменти, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

У встановлений судом строк надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , у якому його представник адвокат Дмитришина Т. І. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Разом з тим, поданий адвокатом Дмитришиною Т. І. відзив на апеляційну скаргу, не підлягає дослідженню у зв`язку з наступним.

Згідно частини 8 статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (частина 6 статті 14 ЦПК України із змінами, внесеними Законом № 3200-ІХ від 29 червня 2023 року, які набрали чинності 18 жовтня 2023 року).

В силу частини 8 статті 14 ЦПК України (із змінами, внесеними Законом № 3200-ІХ від 29 червня 2023 року, які набрали чинності 18 жовтня 2023 року) особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (із змінами, внесеними згідно з рішеннями Вищої ради правосуддя № 977/0/15-23 від 12 жовтня 2023 року) документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Отже, надсилання процесуальних документів адвокатами до апеляційного суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету).

Встановлено, що відзив на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дмитришина Т. І., подала шляхом надсилання скарги на електронну пошту суду, а не через підсистему «Електронний суд», як визначено законодавством. При цьому надісланий файл взагалі не містить електронного підпису особи.

Згідно із частиною 2 статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до частини 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Отже, з урахуванням викладеного, відзив відповідача ОСОБА_2 , поданий його представником адвокатом Дмитришиною Т. І., підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що між сторонами 29 жовтня 2016 року зареєстрований шлюб. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Позивач проживає разом з дитиною на території Республіка Польща та не маючи власного житла, винаймає його, вартість якого становить 2 800,00 злотих на місяць (27 620,00 грн.). Вартість комунальних послуг становить 1000,00 злотих на місяць (9860,00 грн.) (а. с. 7-28).

Позивач оплачує перебування дитини у приватному дитячому садочку, вартість якого становить 600,00 злотих на місяць (а. с. 29-42).

ОСОБА_2 добровільно активно приймав участь у витратах на дитину ОСОБА_3 , який проживає з позивачем, знаючи поточні потреби для дитини на проживання, садочок, харчування та одяг. За період з грудня 2022 року по грудень 2023 року він здійснив перерахування коштів на картковий рахунок позивача в загальному розмірі: 272 500,00 грн., що середньомісячно становить 20 961,53 грн. (а. с. 43-44).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того що позивач не надала належних доказів, які зумовлюють стягнення аліментів з відповідача на дитину ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 16 980,00 грн. щомісячно і змоги відповідача сплачувати такі аліменти. А тому зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини, суд визначив, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 4000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 29 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, судом першої інстанції враховано поданий представником ОСОБА_2 адвокатом Дмитришиною Т. І. відзив та зазначено, що відповідач відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 12 липня 2023 року є інвалідом 3 групи і йому протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статистичне навантаження, шкідливі умови праці (а. с. 66-67).

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини 9 статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини.

З цього випливає, що виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини.

Апеляційний суд вважає доцільними доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваного рушення у зв`язку з наступним.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до положень ч. 4, 7 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ч. 6 ст. 178 ЦПК України до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача.

12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції». Згідно із пунктом 11 цього Положення ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Згідно п. 12.4. цього рішення ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад: судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Як свідчать матеріали справи, подаючи заяву про вступ у справу як представника відповідача ОСОБА_2 та відзив на позовну заяву, адвокат Дмитришина Т. І. надала ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1117485, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 20/02/24 від 20 лютого 2024 року на представництво інтересів ОСОБА_2 у Криворізькому районному суді Дніпропетровської області (а. с. 58, 63 на звороті).

Статтею 183 ЦПК України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Згідно із частиною 2 статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З урахуванням того, що заяву про вступ у справу як представника відповідача та відзив на позовну заяву подано адвокатом Дмитришиною Т. І., яка не надала доказів на підтвердження наявності у неї повноважень представляти інтереси відповідача у Вінницькому міському суді Вінницької області, суд першої інстанції повинен був повернути вказані документи заявнику без розгляду.

Натомість суд першої інстанції прийняв відзив відповідача ОСОБА_2 , підписаний та поданий адвокатом Дмитришиною Т. І., до розгляду, що відображено в описовій частині оскаржуваного рішення, чим допустив порушення норм процесуального права.

При визначені розміру аліментів слід виходити з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Отже у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що дитина проживає з нею та вона витрачає значні кошти на спільне проживання з сином, а відповідач у свою чергу може сплачувати аліменти, оскільки у добровільному порядку протягом тривалого часу здійснював перерахування коштів, що підтверджується випискою про рух коштів позивача ОСОБА_1 (а. с. 43-44).

Позивачем також, наведене відповідне обґрунтування розміру аліментів, який, на її думку, необхідний для утримання дитини та має сплачувати відповідач, про що зазначено у описовій частині цієї постанови.

Разом з тим доказів на підтвердження власних доходів позивачем суду не надано.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на заперечення позовних вимог чи на спростування доводів апеляційної скарги, з урахуванням викладеного у даній постанові, не скористався.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На переконання апеляційного суду ОСОБА_1 не надано переконливих доказів, що свідчать про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі 16 980,00 грн.

Додана до позовної заяви виписка про рух коштів по картці, хоча і свідчить про реальну можливість відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина, проте не дає реальної можливості встановити чи не буде стягнення аліментів у такому, визначеному позивачем розмірі, надмірним тягарем для відповідача.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження матеріального стану обох сторін, їх рівня доходів, наявності чи відсутності рухомого та нерухомого майна, банківські виписки щодо стану рахунків, наявності чи відсутності депозитних вкладів, тощо.

Заявляючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначає, що її витрати на утримання дитини становлять приблизно 33 700,00 грн. на місяць, посилаючись на високу вартість оренди житла, комунальних платежів та приватного садочка в Республіці Польща.

Разом з тим, з урахуванням обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що обираючи місце та умови проживання, позивач добровільно взяла на себе зобов`язання по сплаті відповідних платежів.

Зазначене свідчить про її особисте бажання проживати у таких умовах та не пов`язане з інтересами дитини, оскільки доказів зворотного суду не надано.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався щодо утримання спільного сина сторін, враховуючи, що позивач несе витрати по його утриманню і не має достатніх коштів для забезпечення їх потреб, з врахуванням віку, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинку, а відповідач зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позов про стягнення аліментів у фіксованому розмірі чи у частці від доходу є позовом майнового характеру. У такому випадку, судовий збір визначається відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, де ставки судового збору встановлюються у таких розмірах 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, а у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік (п. 6 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

З урахуванням викладеного з відповідача ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору, які підлягали сплаті при поданні позову.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставку судового збору встановлено у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції з відповідача ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1816,80 грн. судового збору.

Разом до стягнення із відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Відповідно до положень п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382, 384, 430 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову у задоволенні відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник