Справа № 352/1474/24
Провадження № 2/352/530/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на будинковолодіння, в якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3 .

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що будинковолодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 21.12.1988, виданого виконавчим комітетом Ямницької сільської ради Тисменицького району, належало членам колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 . Право власності зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 21.12.1988. Ринкова вартість будинковолодіння на цей час становить 103000 грн. Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали ОСОБА_3 голова двору та її сестра ОСОБА_4 . Ці двоє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/2 частині. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй частину будинковолодіння, яку прийняла ОСОБА_3 як єдиний спадкоємець за законом другої черги у порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, ставши власником цілого будинковолодіння. Остання 23.08.1995 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого спірне будинковолодіння майно заповіла позивачці. Тоді ж 23.08.1995 ОСОБА_3 склала другий заповіт, згідно якого присадибну земельну ділянку на АДРЕСА_3 заповіла позивачці, а земельну ділянку в урочищі «За відметом» заповіла відповідачці. Позивачка в 2003 р. у зв`язку з необхідністю догляду за перестарілою бабцею ОСОБА_3 перейшла проживати до неї та зареєструвала своє місце проживання за адресою спірного будинковолодіння. Після смерті ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом успадкувала спірне будинковолодіння в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець за іншим заповітом спадкодавця, яким є рідна сестра позивачки відповідачка в справі, на спадкове будинковолодіння не претендує. З огляду на те, що спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивачка в поданій до суду заяві просила справу розглянути без її участі, позов підтримала і просила його задоволити.

Відповідачка в поданій до суду заяві позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглянути в її відсутності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Установлено, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Ямницької сільської ради народних депутатів 21.12.1988 на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 52 від 23.03.1988, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами на АДРЕСА_3 належав членам колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 . Право власності членів колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 , на вказане будинковолодіння зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 21.12.1988.

Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 у дворі проживали ОСОБА_3 голова двору та її сестра ОСОБА_4 . Ці двоє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по частині.

Майно колгоспного двору відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй частину будинковолодіння, яку прийняла ОСОБА_3 як єдиний спадкоємець за законом другої черги згідно вимог ст. 530 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) у порядку ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, ставши власником цілого будинковолодіння.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 23.08.1995 секретарем виконкому Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області за реєстровим № 57, успадкувала спірне будинковолодіння в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за іншим заповітом спадкодавця, яким є рідна сестра позивачки відповідачка в справі, на спадкове будинковолодіння не претендує.

Ринкова вартість будинковолодіння на цей час становить 103000 грн.

Указані обставини, які відповідачкою не оспорювалися, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

У зв`язку з належністю спірного будинковолодіння до колгоспного двору та відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачка позбавлена можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. Тому суд визнає за позивачкою право власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після померлої баби.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123, 530, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст. 200, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_4 вартістю 103000 грн у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 23.08.1995 секретарем виконкому Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлої ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 16.07.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ