Номер провадження: 22-ц/813/3699/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської обласної ради у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеської обласної ради, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішення і наказу про звільнення, про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 05 грудня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеської обласної ради, Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просила визнати незаконним та скасувати Рішення Одеської обласної ради №507-УІІІ від 03.03.202023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ» з 10.03.2023 року відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ у зв`язку з втратою довір`я до неї; визнати незаконним та скасувати Наказ КУ «ООБСМЕ» з 10.03.2023 року №225-к «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ» з 10.03.2023 року відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ у зв`язку з втратою довір`я до неї; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора КУ «ООБСМЕ» та допустити негайне виконання рішення в цій частині; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10000,00 грн.; стягнути з Одеської обласної ради та КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» у рівних частках на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у загальному розмірі 67000,00 грн. (по 33500,00 грн. з кожного); стягнути з відповідачів у рівних частках судові витрати в загальному розмірі 42684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.03.2023 року, на підставі рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 року та наказу КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення», ОСОБА_1 було звільнено з посади генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із втратою довір`я до неї. Як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_1 вважала, що таке звільнення відбулося із порушенням норм трудового законодавства, зокрема за відсутності підстав для застосування до неї норми п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду першої інстанції від 11.10.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 10000,00 грн. було залишено без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з 06.03.2023 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довіри до неї, визнано незаконним та скасовано.

Наказ Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з 10.03.2023 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довіри до неї, визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

В апеляційній скарзі представник Одеської обласної ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково ототожнив звільнення на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП із застосуванням заходу дисциплінарного стягнення. Отже, звільняючи позивачку на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП, обласна рада не була зобов`язана зажадати від останньої письмові пояснення.

Сторони про розгляд справи на 02.07.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник Одеської обласної ради.

Совіщення ОСОБА_1 та її представника здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року № 28.

Інші сторони у справі сповіщалися належним чином шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Одеської обласної ради підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розпорядженням начальника Одеської обласної військової адміністрації Марченка М.М. № 55/К-2022 від 30.05.2022 року, ОСОБА_1 була призначена на посаду генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» з 30.05.2022 року (до призначення переможця конкурсу на цю посаду, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану).

Згідно наказу КУ «ООБСМЕ» № 138-Л від 30.05.2022 року ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2022 року, приступила до виконання обов`язків на посаді генерального директора начальника, лікаря судово-медичного експерта.

На підставі розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03.01.2023 року було призначено проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , як генерального директора КУ «ООБСМЕ», та відповідно до п. 4 розпорядження відсторонено останню від здійснення повноважень на посаді генерального директора КУ «ООБСМЕ» з 04.01.2023 року на час проведення службового розслідування (до 05.03.2023 року). Відповідно до п. 5 наведеного розпорядження від 03.01.2023 року, виконання обов`язків генерального директора КУ «ООБСМЕ» покладено на заступника генерального директора з адміністративно-господарських, будівельних питань КУ «ООБСМЕ» ОСОБА_2 з 04.01.2023 року і на час проведення службового розслідування. Не погоджуючись з розпорядженням № 02/2023-ОР від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування», ОСОБА_1 оскаржила його до Суворовського районного суду міста Одеси (справа № 523/828/23).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року у справі № 523/828/23 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської обласної ради, Голови Одеської обласної ради ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 - заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Комунальна установа «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеська обласна державна (військова) адміністрація про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Визнано протиправним та скасовано Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023 від 03.01.2023 року «Про проведення службового розслідування».

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку Одеською обласною радою та не набрало законної сили.

На підставі іншого розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», було створено робочу групу з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «ООБСМЕ».

На виконання відповідного розпорядження від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР складено Акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, який згідно з поясненнями представника Одеської обласної ради став підставою для прийняття в подальшому оскаржуваного позивачкою рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КУ «ООБСМЕ» з 10.03.2023 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з втратою довір`я до неї.

Згідно з Наказом КУ «ООБСМЕ» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення» (за підписом в.о. генерального директора Пастернака І.О.), ОСОБА_1 була звільнена з посади генерального директора з 10.03.2023 року, відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я до неї.

Матеріали справи не містять посадової інструкції генерального директора КУ «ООБСМЕ». Згідно з поясненнями учасників справи, контракт з ОСОБА_1 не укладався. Повноваження та коло функціональних обов`язків генерального директора КУ «ООБСМЕ» містить безпосередньо Статут КУ «ООБСМЕ» в новій редакції, затвердженій розпорядженням Одеської обласної ради № 741/2020-ОР від 19.11.2020 року.

Згідно положень п. п. 1.1., 1.3., 1.4, 1.5. Статуту КУ «ООБСМЕ», установа є об`єктом права власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада (Власник) в межах повноважень, визначених законодавством. Постійний контроль за виконанням статутних завдань Установи здійснює Одеська обласна державна адміністрація (Орган управління) в особі Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (Галузеве управління). Галузеве управління є відповідальним перед Власником за належне виконання функцій контролю щодо діяльності Установи. Контроль за забезпеченням збереження та ефективністю використання майна Установи здійснює Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації та Управління обласної ради з майнових відносин (уповноважений орган власника). Установа є юридичною особою з моменту державної реєстрації, має відокремлене майно на праві оперативного управління, укладає від свого імені угоди, які у випадках, зазначених нижче, повинні бути узгоджені з Галузевим управлінням та уповноваженим органом власника, набуває майнові права та особисті немайнові права, може бути позивачем та відповідачем у судах України, міжнародних та третейських судах.

Метою створення установи є проведення судово-медичних експертиз (п. 3.1). Майно установи належить на праві спільної власності територіальним громадам сіл, селищ, міст області та закріплене за установою на праві оперативного управління (п. 4.1.). Майно та кошти установи не може бути передано в оренду, безоплатне користування, заставу, не може бути внеском до статутного капіталу інших юридичних осіб та не може бути проданим, переданим або відчуженим на інших підставах без згоди Галузевого управління та погодження уповноваженого органу власника (п. 4.4. Статуту КУ «ООБСМЕ»).

Згідно п. 5.1. Статуту КУ «ООБСМЕ», винятковою компетенцією Власника є: прийняття рішення про реорганізацію або ліквідацію Установи; визначення основних напрямків діяльності Установи; прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію дочірніх підприємств, представництв та філій, а також затвердження відповідно до їх статутів та положень про них; прийняття рішення про призначення начальника Установи, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту.

Згідно з п. 5.3 Статуту КУ «ООБСМЕ» поточне керівництво (оперативне управління) установою здійснює начальник установи генеральний директор, який призначається на посаду і звільняється з неї відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством та відповідним рішенням Одеської обласної ради, і який відповідає кваліфікаційним вимогам Міністерства охорони здоров`я України, а також з яким укладений контракт головою Одеської обласної державної адміністрації. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність генерального директора, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом.

Начальник установи підзвітний власнику, наймачу та галузевому управлінню в усіх питаннях статутної, фінансової, виробничої, організаційно-господарської діяльності установи, несе перед ними відповідальність за забезпечення виконання покладених на нього завдань і функцій (п. 5.5. Статуту).

Згідно п. п. 5.6.-5.8. Статуту КУ «ООБСМЕ», начальник установи діє без доручення від імені і в інтересах установи на всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності, у державних органах, в органах державної влади та місцевого самоврядування, відкриває рахунки в установах банків, укладає угоди, направлені на виконання покладених на установу завдань та функцій, контролює їх виконання. Начальник установи, в межах узгоджених з галузевим управлінням планових завдань та кошторисів, самостійно вирішує питання господарської та фінансової діяльності установи за винятком тих питань, що віднесені законодавством України та цим Статутом до компетенції галузевого управління, власника чи уповноваженого ним органу, або потребують відповідного узгодження. Начальник установи, за згодою галузевого управління та обов`язковим узгодженням з уповноваженим органом Власника, вирішує питання застави, оренди, суборенди, безоплатного користування, списання майна Установи або окремих прав на нього та відповідно до законодавства вчиняє вищезазначені дії.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 оспорювала зазначені вище рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 року про звільнення та наказ КУ «ООБСМЕ» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення» як такі, що прийнятті з порушенням законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення Одеської обласної ради та наказу КУ «ООБСМЕ».

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч. 1 та 6 ст. 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абз. 7 ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Розглядаючи справи про поновлення на роботі, суд має перевірити дотримання роботодавцем встановленої законодавством про працю процедури звільнення та визначитися із правовою підставою проведеного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені ст..ст. 40, 41 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора відповідачем зазначено п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.

Для розірвання трудового договору з зазначеної підстави потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Виходячи з викладеного та з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку з`ясовує: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача та чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідні висновки щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України висловлені Верховним Судом у постанові у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 року по справі № 752/7994/17.

Як встановлено судом першої інстанції, контракт з ОСОБА_1 не укладався. Зі змісту Статуту КУ «ООБСМЕ» не вбачається, і відповідачем не доведено, що основним змістом трудових обов`язків позивачки було саме виконання операцій, що пов`язані з безпосереднім обслуговуванням грошових та товарних цінностей. Відповідачі, зокрема Одеська обласна рада, не довели визначені обставини за стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

З аналізу п. 5.5., п. п. 5.6-5.8 Статуту КУ «ООБСМЕ» вбачається, що на посаді генерального директора КУ «ООБСМЕ» ОСОБА_1 виконувала загальні управлінські функції, які не відносять відповідну посаду до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, тобто особа на такій посаді та з таким обсягом трудових обов`язків не може бути суб`єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Аналогічно матеріали справи не містять належних та допустимих доказів винних дій позивачки щодо безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей, у тому числі з отримання коштів чи цінностей під звіт.

Колегія суддів погоджується із доводами суду про те, що не може бути таким доказом Акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, складений на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, без ознайомлення з ним позивачки, відібрання певних пояснень.

Так, судом першої інстанції встановлено, зокрема з пояснень представника Одеської обласної ради, і відповідей на питання в судовому засіданні, що ОСОБА_1 не залучалася до роботи відповідної робочої групи та пояснення від неї не відбиралися. Про це також свідчить і зміст розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, згідно з яким ОСОБА_1 була відсторонена від роботи.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч. 1 ст. 148 КЗпП України).

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ст. 149 КЗпП України).

Аналіз положень ст. ст. 147, 149 КЗпП України в сукупності з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України свідчить про те, що у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

У постановах Верховного Суду від 21.10.2019 року по справі № 711/8227/16-ц, від 01.04.2021 року по справі № 733/1695/17 зроблено висновок, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Однак, зі змісту Акту робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року не вбачається, що саме ОСОБА_1 відповідала за безпосереднє обслуговування грошових чи товарних цінностей та саме її винні дії призвели (якщо взагалі такий факт мав місце) до певних негативних наслідків.

Також суд дійшов вірного висновку про те, що зі складанням Акту робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року дія розпорядження голови Одеської обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, як індивідуально-правового акту, була вичерпана та оскарження такого розпорядження не може призводити до захисту чи поновлення прав позивачки.

Надаючи оцінку правомірності розпорядження голови Одеської обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» суд виходив з наступного.

Так, згідно ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування України», виключно на пленарних засіданнях обласної ради здійснюється вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад, що перебувають в управлінні обласних рад. Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено правовий статус, загальні організаційні та процедурні засади порядку проведення перевірок фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, в тому числі і зі сторони органів місцевого самоврядування.

Одеська обласна рада, як власник, та Одеська обласна державна адміністрація, як орган управління, мають право здійснювати контроль за діяльністю КУ «ООБСМЕ». Разом з тим, відсутні підстави ототожнювати повноваження голови обласної ради з повноваженнями самої обласної ради, оскільки ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку міститься посилання у розпорядженні голови Одеської обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР «Про створення робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», не наділяє голову районної, обласної, районної у місті ради одноособовими повноваженнями на створення робочої групи з перевірки діяльності об`єктів, що належать до комунальної власності та їх керівників.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Одеською обласною радою, як власником, приймалося рішення щодо перевірки діяльності КУ «ООБСМЕ». При таких обставинах, Акт робочої групи з перевірки ефективності використання та забезпечення збереження майна КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 20.02.2023 року, складений на виконання розпорядження голови обласної ради від 05.01.2023 року № 04/2023-ОР, не може створювати будь-яких правових наслідків для позивача.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів існування, на час прийняття власником (обласною радою) рішення про звільнення ОСОБА_1 саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довіри, фактів порушення позивачкою певних її трудових обов`язків, оскільки у матеріалах даної справи, крім Акту робочої групи від 20.02.2023 року, відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження допущених позивачкою конкретних порушень як керівником КУ «ООБСМЕ», що могли бути підставою для припинення трудових відносин саме за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

З огляду на сукупність наведених фактичних обставин та обґрунтування, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення Одеської обласної ради № 507-VIII від 03.03.2023 року про звільнення та наказ КУ «ООБСМЕ» від 10.03.2023 року № 225-к «Про звільнення» підлягало визнанню незаконними та скасуванню.

При цьому судом обґрунтовано не прийнято до уваги посилання представника позивачки на незаконність розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03.01.2023 року, яким призначено проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , оскільки таке розпорядження є предметом окремого позову позивачки, який розглядається судами в іншій справі - № 523/828/23.

Крім того, судом правильно не прийняти аргументи представника ОСОБА_1 про те, що позивач була звільнена у зв`язку з застосуванням до неї негативних наслідків у зв`язку із повідомленням нею про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, та з огляду на статус викривача, оскільки такі доводи належними та допустимими доказами, та поза розумним сумнівом, - не доведені.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді генерального директора КУ «ООБСМЕ».

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі саме у зв`язку із незаконним звільненням, не зважаючи на те, що позивачку було заново призначено на відповідну посаду згідно з розпорядженням начальника Одеської обласної державної (військової) адміністрації № 190/К-2023 від 30.08.2023 року. Призначення позивачки в загальному порядку на посаду генерального директора КУ «ООБСМЕ», як де-факто нове призначення, не означає відсутність законодавчо визначених підстав для її саме поновлення судом на посаді, оскільки раніше відбулося її звільнення з порушенням трудового законодавства України. Отже, належним і ефективним способом відновлення порушених прав працівника є, зокрема, відновлення становища, що існувало до відповідного порушення.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то у цій частині суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у її задоволенні, оскільки ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів погіршення стану здоров`я, певних втрат у зв`язку з цим, або інших належних і допустимих доказів того, що дійсно би свідчило про понесення настільки сильних страждань, що призводять до необхідності їх відшкодування в грошовому еквіваленті. Рішення в цій частині ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягали частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника Одеської обласної про те, що суд першої інстанції помилково ототожнив звільнення на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП із застосуванням заходу дисциплінарного стягнення, а отже, звільняючи позивачку на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП, обласна рада не була зобов`язана зажадати від останньої письмові пояснення, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, дійсно, звільнення у зв`язку з втратою довіри не є дисциплінарним стягненням, а тому в разі звільнення на цій підставі не повинні додержуватися вимоги, встановлені ст. ст. 147 - 149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Однак, при розгляді даної справи суд першої інстанції правильно виходив з того, що тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов:

1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо);

2) винна дія працівника;

3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Однак, у даному випадку, жодної із перелічених в п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП умов судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, не додані відповідні докази винних дій позивачки і до апеляційної скарги, на підставі чого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність підстав звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Одеської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 16 липня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе