Справа № 946/2411/20
Провадження № 2/946/201/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 діючого в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко Максим Михайлович, про визнання договору дарування недійсним та припинення права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24.04.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрований в реєстрі за № 613, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко Максима Михайловича від 24.04.2018 року, індексний номер рішення: 121751560, номер запису про право власності: 25860977.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент відчуження 1/2 частини житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 613, у вказаному будинку позивач проживав разом з малолітньою ОСОБА_2 . Зазначає, що укладення договору дарування відбулося без отримання згоди органу опіки та піклування. Також зазначає, що дарувальнику 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 на праві власності на підставі договору № 2-5993 не належала, а нотаріусом не було перевірено належність ОСОБА_6 1/2 частини вказаного житлового будинку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначав, що позовні вимоги просить розглянути в уточненій редакції, їх підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Також представником відповідача надавався відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_6 є бабою малолітньої ОСОБА_2 , а тому для укладення договору дарування згода органу опіки і піклування не вимагалася. Зазначив, що малолітня ОСОБА_2 продовжує користуватися житловим будинком, а договір дарування не обмежує права та законні інтереси дитини на житло.

В судове засідання третя особа, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко Максим Михайлович, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи, органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 , не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2021 року. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про виселення - залишено без розгляду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 діючого в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко Максим Михайлович, про визнання договору дарування недійсним та припинення права власності в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Шевченко Максима Олександровича (комунальне підприємство «Департамент державної реєстрації» Одеської області, реєстраційний номер нерухомого майна:1106, номер запису про правовласності:24471677, витяг зазначеного реєстру про реєстрацію права власності № 116366300 від 06.03.2018 року - залишено без розгляду.

В судовому засіданні встановлено, згідно виписки з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 32/7 від 20.01.1978 року, виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 . за рахунок земель держземфонду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та зобов`язано оформити відповідну технічну документацію в Управлінні головного архітектора міста, Нотаріальній конторі, Міськомунгоспі, МБТІ.

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, було надано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа завідувача Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 19.04.2024 року за № 526/01-16 було надано завірену копію договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, яку було надано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Богдан О.М., перший примірник був зареєстрований в реєстрі за № 2-5993.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яку було витребувано судом з КП «Ізмаїльське МБТІ», в матеріалах інвентаризаційної справи наявна копія договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, яку було надано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Богдан О.М., реєстровий № 2-5994 ( в правому верхньому куті вказаного договору проставлена відмітка «копія»).

Таким чином, як встановлено в судовому, згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, було надано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Богдан О.М., перший примірник був зареєстрований в реєстрі за № 2-5993, а його копія - за № 2-5994 ( в правому верхньому куті вказаного договору проставлена відмітка «копія»).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116366300 від 06.03.2018 року, вбачається, що державним реєстратором комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» на підставі виписки з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 32/7 від 20.01.1978 року та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, було зареєстровано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, перший примірник якого був зареєстрований в реєстрі за № 2-5993.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що сам по собі факт реєстрації права власності за ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі засвідченої копії договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.10.1979 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2-5994, не спростовує наявність у неї права власності на таке майно.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що частина житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не належала на праві власності ОСОБА_6 .

Згідно договору дарування частки житлового будинку, укладеного 24 квітня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 613, ОСОБА_6 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, як вбачається з пункту 2 вищевказаного договору дарування частки житлового будинку від 24 квітня 2018 року, відчужувана 1/2 частка житлового будинку належить Дарувальнику на праві приватної власності. Державну реєстрацію права власності проведено за Дарувальником в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2017 року Комунальним підприємством «Департамент державної реєстрації» Одеської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, номер запису про право власності: 24471677, що підтверджується витягом з зазначеного реєстру про реєстрацію права власності № 116366300 від 06.03.2018 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний № 121735098 від 24.04.2018 року.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що нотаріусом не було перевірено належність ОСОБА_6 на праві власності 1/2 частини вказаного житлового будинку, оскільки це спростовується наданими приватним нотаріусом на виконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2021 року документами, а також положеннями пункту 2 Договору дарування частки житлового будинку від 24 квітня 2018 року.

Щодо доводів позивача про порушення прав малолітньої та невідповідності оспорюваного договору положенням ст. 177 СК України, ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

До осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо дитини, відповідно до положень СК України належать: 1) опікун (частина четверта статті 249 СК України); 2) піклувальник (частина четверта статті 249 СК України); 3) особа, що усиновила чи удочерила (частина четверта статті 232 СК України); 4) патронатний вихователь (стаття 255 СК України); 5) прийомні батьки (частина друга статті 256-2 СК України); 6) батьки-вихователі дитячого будинку (частина друга статті 256-6 СК України); 7) фактичний вихователь, особа, яка взяла у свою сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (стаття 261 СК України).

Відповідно до частини другою статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, провадження № 61-6301св18.

Системне тлумачення вказаних вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що органи опіки та піклування надають згоду на відчуження будинку, квартири, якщо таке відчуження здійснюється батьками або особами, які їх замінюють.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є бабою малолітньої ОСОБА_2 , та не є особою, що замінює її батьків, а тому суд дійшов висновку, що для укладення оспорюваного договору дарування частини житлового будинку згоди органу опіки і піклування не вимагалося.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Суд встановив, що на момент укладення оспорюваного договору дарування частки житлового будинку, батьки малолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому малолітня ОСОБА_2 мала право на проживання у житловому будинку за вказаною адресою.

Крім того, малолітня ОСОБА_2 не була співвласником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Отже, до укладення оспорюваного договору дарування частки житлового будинку малолітня ОСОБА_2 мала право лише на проживання у житловому будинку.

Судом також враховано, що сторонами не заперечувався факт проживання малолітньої ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку після укладення оспорюваного договору дарування частки житлового будинку.

Стороною позивача не наведено конкретних наслідків звуження обсягу існуючих прав дитини, та/або порушень охоронюваних законом і яких саме інтересів малолітньої ОСОБА_2 , зменшення або обмеження її прав та інтересів, як користувача будинку по АДРЕСА_1 , вчиненням ОСОБА_6 та ОСОБА_3 оспорюваного договору дарування частки житлового будинку.

Враховуючи, що права та інтереси малолітньої ОСОБА_2 вчиненням оспорюваного договору дарування частки житлового будинку не порушені, то й відсутні правові підстави для визнання його недійсним. ОСОБА_2 має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, а тому її житлові права відчуженням частки житлового будинку, що належала її бабі, не порушені.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з урахуванням необґрунтованості основних позовних вимог про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку від 24.04.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 613, похідні вимоги про скасування рішення перо державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко Максима Михайловича від 24.04.2018 року, індексний номер рішення: 121751560, номер запису про право власності 25860977 задоволенню також не підлягають.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , діючого в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко Максим Михайлович про визнання договору дарування недійсним та припинення права власності.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 07 жовтня 1997 року, РНОКПП - НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) діючого в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 21.02.2000 року, РНОКПП - НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ), треті особи ОСОБА_4 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 62), приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко Максим Михайлович (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Мічуріна, б. 11, прим. 6) про визнання договору дарування недійсним та припинення права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 липня 2024 року.

Суддя: О.О.Бурнусус