Справа № 308/3863/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря судового засідання Чейпеш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовною заявою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кожухівського Ярослава Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кожухівського Ярослава Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позовну заяву мотивує тим, що 21 березня 2019 року між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №07072023 у відповідності до умов якого АТ «Ідея банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея банк» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 рокув сумі 31006 грн. 43 коп., з яких :

- 15842 грн. 73 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 15163 грн. 70 коп. сума заборгованості за відсотками;

- 00 грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 07.07.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року в розмірі 31006 грн. 43 коп., з яких:

- 15842 грн. 73 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 15163 грн. 70 коп. сума заборгованості за відсотками;

- 00 грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією.

05 квітня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 подано заяву, з якої вбачається, що позивач узадоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі у зв`язку з підстав спливу строку позовної давності. Крім того відповідачем було додано рішення Галицького районного суду в м.Львові №461/4238/21 від 18 серпня 2021 року з якого вбачається, що суд зобов`язав АТ «Ідея банк» здійснити перерахунок платежів здійснених відповідачем за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

В судове засідання 26 червня 2024 року:

представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. У поданій позовній заяві зазначив, що у разі неявки представника банку в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи, та постановлення заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених у ч.1 ст.280 ЦПК України

відповідач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав письмові пояснення по суті позову та заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що у задоволенні позову просить відмовити.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 21 березня 2019 року між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №07072023 у відповідності до умов якого АТ «Ідея банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея банк» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 рокув сумі 31006 грн. 43 коп., з яких :

- 15842 грн. 73 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 15163 грн. 70 коп. сума заборгованості за відсотками;

- 00 грн. 00 коп. сума заборгованості за комісією.

Разом з тим, судом також встановлено, що рішенням Галицького районного суду в м.Львові №461/4238/21 від 18 серпня 2021 року первісного кредитора АТ «Ідея банк» зобовязано здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти, які були адресовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з цим позовом представник позивача на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду кредитний договір №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року, паспорт споживчого кредиту з додатками, розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року за період з 07.07.2023 по 31.01.2024, договір факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року з додатками.

Представником позивача до позову не додано розрахунку заборгованості, не вказано як саме розраховувалась заборгованість за кредитом та за відсотками на відповідну дату, та коли відповідачем здійснювались платежі. Не додано графік погашення заборгованості.

Тобто, представником позивача не додано до позову докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування Банком сум заборгованості і відсотків.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Поряд з цим, вимогами ч.1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Крім того суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Суду не подано доказів первинних документів з надання відповідачеві кредитних коштів у заявленому розмірі, що визначені умовами Кредитного договору №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року, що позбавляє можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а розрахунок наданий представником позивача не є підтвердженням такого, оскільки такий здійснений після відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме з 07.07.2023 по 31.01.2024.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Крім того, з наданих суду матеріалів, неможливо встановити чи було виконано рішення Галицького районного суду в м.Львові №461/4238/21 від 18 серпня 2021 року про перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року.

Враховуючи вищенаведене та не представлення суду доказів на підтвердження позовних вимог про надання кредиту №Z06.00117.005054466 від 21 березня 2019 року в частині дотримання вимог ст.ст. 1046,1054,517 ЦК України, а саме: не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами, хоча останній цього і не заперечує, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості у зазначеному у розрахунку розмірі, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості як за тілом кредиту, так і заборгованості за відсотками слід відмовити.

Щодо застосування строку позовної давності.

Вирішуючи заявлене клопотання суд приходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦПК України).

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20.04.2020 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також згідно з п. 19Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Україниу період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії.

На підставі матеріалів справи, останній платіж за кредитним договором відповідачем останній платіж було здійснено 17 грудня 2019 року, враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду не було порушено строків позовної давності.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кожухівського Ярослава Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», () місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя К.С. Дегтяренко