Справа № 204/6506/24
Провадження № 2-з/204/56/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Самсонова В.В., ознайомившись з заявою позивачки про забезпечення позову у цивільній справі № 204/6506/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про забезпечення у цивільній справі № 204/6506/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення та визнання права власності, відповідно до якої позивачка просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше), вчиняти дії, спрямовані на відчуження, передачу у володіння та користування третіми особами об`єктом нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 114.6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :07:167:0049. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що предметом спору по даній справі є, зокрема, визнання права власності на житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101. Відомості, що стосуються розгляду заяви про забезпечення позову: Відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2011 року, виданого Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, на праві власності належало домоволодіння по АДРЕСА_1 . 13 лютого 2015 року Відповідачем було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В., зареєстрований в реєстрі за №261, яким належний йому будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 заповів Позивачу. 15 березня 2019 року між Відповідачем (дарувальник) та Позивачем (обдаровувана) укладено договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Балтакса І.В. за №175, за яким ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_1 вказаний будинок. Слід зазначити, що після укладення договору дарування житлового будинку №175 від 15.03.2019 року, у зв`язку із поганим станом будинку, з метою покращення житлових умов та підвищення комфорту свого життя Позивач здійснила ремонт житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого вказана квартира значно поліпшилась та збільшилась у вартості. У лютому 2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 була подана позовна заява до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірина Вячеславівна про визнання договору дарування недійсним, у якій він просив визнати недійсним договір дарування №175 від 15.03.2019 року, укладений між сторонами та скасувати державну реєстрацію права власності. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірина Вячеславівна про визнання договору дарування недійсним. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений 15 березня 2019 року між Позивачем та Відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В. за № 175. Скасовано реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 за Позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 30710794), проведену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45974207 від 15 березня 2019 року) на підставі договору дарування від 15 березня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В. за № 175. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 29 листопада 2021 року справа № 204/1291/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року залишити без задоволення. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року залишити без змін. На момент подання заяви, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок загальною площею 114.6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) належить ОСОБА_1 . У Позивача є обґрунтовані підстави вважати, що даний будинок без згоди Позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Із змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на житловий будинок загальною площею 114.6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :07:167:0049.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна та права власності на це майно, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права на нерухоме майно в обраний ним спосіб захисту.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

На переконання суду, позивачем наведено обставини та надано достатньо доказів вважати, що між сторонами дійсно виник спір, забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше), вчиняти дії, спрямовані на відчуження, передачу у володіння та користування третіми особами об`єктом нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 114.6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :07:167:0049, є обґрунтованим заходом забезпечення позову, який відповідає характеру спірних правовідносин, і зможе забезпечити в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Разом з тим, слід вказати, що види забезпечення позову визначені у ст. 150 ЦПК України, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлює одним із видів забезпечення позову заборону вчиняти певні дії. Тому наведення у заяві про забезпечення позову заборони вчинення не певних, тобто конкретних дій, а загалом «будь-яких» дій, спрямованих на відчуження у будь-який спосіб, не відповідає видам забезпечення позову, які передбачені ст. 150 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги викладені у заяві доводи заявника та оцінюючи наявні у матеріалах заяви докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/6506/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення та визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше), вчиняти дії, спрямовані на відчуження, передачу у володіння та користування третіми особами об`єктом нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 114.6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :07:167:0049.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Копію ухвали скерувати позивачу для пред`явлення в установленому законом порядку для виконання.

Копію ухвали після її виконання направити відповідачу - для відмова

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.В. Самсонова