п/с № 2/174/268/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс»), звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 18.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3008478, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп., строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми позики за кожен день користування. В подальшому, 28.06.2023, на підставі договору відступлення прав вимоги № 28/06/23, ТОВ «Лінеура Україна» відступило таке право вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».

Оскільки після відступлення до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 останній не погасив існуючу заборгованість, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 70419,07 грн., яка складається з: 8872,10 грн. заборгованість за кредитом, 61546,97 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 Кредитного договору за ставкою 1,99 % кожен день користування кредитом за період з 18.06.2022 по 28.06.2023 (включно), а також витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Цивільна справа передана на підставі ст.ст. 31, 32 ЦПК України до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою від 20.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розглянуто клопотання позивача.

Заочним рішення міського суду від 10.04.2024 позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 заява про перегляд заочного рішення задоволена.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.06.2024 справа призначена до судового розгляду.

Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

15.07.2024 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення представника відповідача в яких він вказав, що справу можна розглядати за відсутності відповідача та його представника. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилався на те, що позивачем не доведено, що долучений до позовної заяви договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3008478 від 18.06.2022 був укладений між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідні копії договорів не містять даних щодо їх підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором або аналогом власноручного підпису. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за відповідним кредитним договором. Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.11.2023 вих. № 3623 не є належним та допустими доказом перерахування відповідачу та отримання ним грошових коштів за договором № 3008478 від 18.06.2022. Відповідач заперечує факт укладення відповідного договору позики та факт отримання грошових коштів за ним, отже, договір № 30008478 від 18.06.2022 є не укладеним та відповідно не створює для сторін такого договору будь-яких правових наслідків. Позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу права вимоги за договором позики № 3008478 від 18.06.2022 від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача. За таких обставин, у позивача не виникло право вимоги до відповідача. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Позивачем не надано виписки за картковим рахунок відповідача. Умови кредитного договору, яким встановлена денна процентна ставка у розмірі 1,99 % є несправедливими для споживача, а нарахування відсотків, що перевищує або дорівнює сумі боргу за основним зобов`язанням, вносить істотний дисбаланс у взаємовідносини сторін на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про оплату процентів у такому розмірі є несправедливими. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3008478, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп., строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування (п. 1.4.1.). ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом В585 .

Отже, 18.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3008478 підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 6-17).

Згідно з п. 2.4 договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 договору.

Згідно з п. 4.1 договору відповідач зобов`язаний повернути суму позики та сплату процентів за користування кредитом у повному обсязі в термін визначений Графіком платежів.

Перерахування коштів у сумі 10000 грн. 00 коп. на банківську картку ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.11.2023 за вих. № 3623 (а.с. 18).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 3008478, що підтверджується витягом з Реєстру боржників від 18.06.2023 (а.с. 36-40).

Як вбачається з наданого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3008478 від 18.06.2022, станом на 28.06.2023 ОСОБА_1 має заборгованість 70419,07 грн., яка складається з: 8872,10 грн. заборгованість за кредитом, 61546,97 грн. заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 19-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору, який укладений між сторонами, договір про відступлення прав вимоги, витяг з реєстру боржників, розрахунок заборгованості, що підтверджують користування відповідачем кредитними коштами, які ним не повернуті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним.

Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

Доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження отримання грошових коштів, відсутні докази, які підтверджують наявність заборгованості спростовуються матеріалами справи.

Без проходження реєстрації, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування наявності втексті договору електронного цифрового підпису відповідачем не надано (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)).

Відповідачем не надано суду першої інстанції, хоча судом йому надана можливість відстоювати свою позицію після скасування заочного рішення у справі, належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Відповідач не надав виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на його рахунок, враховуючи, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» не є первісним кредитором та не є банківською установою. Тобто ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобовязання останній не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у звязку з чим виникла заборгованість.

Посилання на те, що суд не має приймати до уваги інформаційну довідку, видану ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що підтверджує зарахування коштів на рахунок відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту отримання коштів та умов укладеного між відповідачем та первісним кредитором договору.

Аргументи в письмових поясненнях щодо того, що позивачем не доведено належними доказами набуття права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи (договір факторингу, витяг з реєстру боржників).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, кількість днів, за які нарахована заборгованість залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», не довів відсутність заборгованості.

Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою (процентна ставка у розмірі 1,99 %), їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, відповідач надав позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши договір позики, відповідач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобовязався їх сплатити.

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» обґрунтовані та наявні підстави для їх задоволення, оскільки відповідач умови договору не виконує, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за договором споживчого кредиту № 3008478 від 18.06.2022 на користь позивача.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На обґрунтування витрат позивача на правову допомогу, представником надано договір №03/07/2023 від 03.07.2023, акт приймання-передачі наданих послуг № 18 від 03.10.2023, платіжну інструкцію № 319 від 27.11.2023, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, довіреність.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на правничу допомогу у сумі 5000 грн. Заяви про зменшення витрат на правову допомогу до суду не налходило.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 211, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал- Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (ЄРДПОУ 41915308, адреса: 03124, м. Київ вул. Василенко Миколи буд. 7) заборгованість за договором № 3008478 від 18.06.2022 станом на 28.06.2023 у розмірі 70419 (сімдесят тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 07 коп., яка складається з: 8872,10 грн. заборгованість за кредитом, 61546,97 грн. заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» витрати, на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А.Ілюшик