Справа № 357/3337/22
Провадження № 2/357/3730/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання - Кононюка П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

05.05.2022 ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що перебувала з ОСОБА_2 у цивільному шлюбі з 2013 року та від спільного проживання вони мають дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина знаходиться на утриманні та виховується нею одноособово, а відповідач ухиляється від утримання дочки і добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, працездатний, інших осіб на утриманні не має. Тому, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

25.05.2022 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.07.2022 судом ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

08.05.2024 ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення із запереченнями проти позову, мотивуючи тим, що він являється військовослужбовцем ЗСУ та боронить Україну від збройної агресії (війни) розпочатої РФ та через це не міг фізично бути присутнім на судовому засіданні, оскільки перебував на фронті та по можливості виконував свій обов`язок щодо утримання спільної малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом направлення грошових коштів на банківську картку позивачки. За адресою, яку вказала позивачка, а саме: АДРЕСА_1 він ніколи не проживав та не перебував. Позивачка вимагає призначення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022. Однак, у нього наявні докази того, що він в добровільному порядку, через банківську картку нинішньої дружини - ОСОБА_6 систематично здійснював грошові перекази позивачці з метою забезпечення своєї дитини. Вказані переведені кошти не є вичерпними, тому його обурює як факт визначення припинення грошової допомоги на дитину так і дії позивачки, спрямовані на введення суду в оману щодо місця його мешкання, що призвело до того, що він не зміг своєчасно надати свої доводи, у зв`язку з чим повідомляє про те, що має 4 дітей на утриманні. Він утримує свою доньку від першого шлюбу, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.06.2021 він зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , яка є матір`ю дитини - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та ним подано дві заяви про усиновлення ОСОБА_9 та Данила до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, справи № 334/2355/24 та № 334/2357/24, які будуть розглядатись у травні 2024 року). Крім цього, у шлюбі з ОСОБА_6 у них народився син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому вважає за доцільне визначити розмір аліментів, що дорівнює прожитковому мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років.

17.05.2024 судом постановлено ухвалу, якою поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до провадження заяву ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення від 12.07.2022 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні на 18.06. 2024 - 09:00 год.

18.06.2024 судом постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення від 12.07.2022 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, задоволено, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2022 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 16.07.2024 року - 09:30 год.

Позивачка - ОСОБА_11 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що адресу проживання відповідача у місті Біла Церква вказала, як останню відому, за якою вони проживали разом, а нова адреса проживання відповідача їй була невідома. Також, їй не було відомо про те, що відповідач одружився і має ще одну дитину. Вона наразі змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_12 » у зв`язку із одруженням, проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із дочкою. Так, від відповідача надходили кошти на її картковий рахунок, однак, як він повідомляв, ці кошти дитині на цукерки та іграшки.

Представник позивачки, адвокат Король Павло Васильович, у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що обставини, які вказав відповідач у підтвердження заперечень, є підставою для подання окремого позову, а не для перегляду заочного рішення. Разом з тим, відповідачем не надано доказів щодо зменшення аліментів на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви з процесуальних питань до суду не подав.

Суд, в порядку п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки останній повідомлений належним чином про розгляд справи, подав до суду письмові заперечення проти позову, не повідомив причини неявки у судове засідання, а наявні у справі матеріали та подані сторонами докази, дають підстави суду ухвалити рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що позивачка - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 09 березня 2024 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_12 », та не має можливості в повній мірі забезпечити дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всім необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому потребує матеріальної допомоги від батька дитини, що підтверджено матеріалами справи (а.с.4-7, 104-105).

Також, встановлено, що позивачка - ОСОБА_12 та відповідач - ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні та з 28.01.2022 перебуває на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» згідно укладеної її матір`ю з лікарем сімейної медицини декларації, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 8,9,11) та визнається відповідачем.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , а проживає за адресою: АДРЕСА_5 , як внутрішньо переміщена особа; 18 червня 2021 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_16 та ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син - ОСОБА_10 ; згідно довідки військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 станом на 22.02.2024 перебував на військові службі з 27.11.2023; у період з лютого 2021 року по березень 2024 року надав матеріальну допомогу позивачці, шляхом перерахунку коштів на її картковий рахунок, різними платежами від 150,00 грн до 3000,00 грн, що підтверджено матеріалами справи (а.с.57-61,65-70).

З матеріалів справи (а.с.62-64) вбачається, що ОСОБА_16 , дружина відповідача, являється матір`ю двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; у зв`язку із наявністю у сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_2 трьох дітей, їм було видано посвідчення з терміном дії з 21.11.2023 по 09.07.2025, на підставі якого вони мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

При вирішені спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, ч. 1 та ч. 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, підстави для стягнення аліментів у розмірі прожитковому мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років, як просить відповідач, відсутні, адже спосіб стягнення аліментів обирається тим з батьків, разом з яким проживає дитина.

У даному випадку, позивачка - ОСОБА_11 , з якою проживає малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрала спосіб стягнення аліментів у частці від доходу її батька.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів щодо його заробітку (доходу), тому суд не має змоги встановити обставини, які входять до предмету доказування.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2833 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 3196 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, з урахуванням рівності батьківських обов`язків, розмір аліментів - 1/4 частина від заробітку (доходу) платника є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідач у підтвердження заперечень проти позову вказує на те, що він одружився, у нього народився син, він має на утриманні дітей дружини він попередніх шлюбів, яких має намір усиновити.

Суд приймає до уваги твердження позивача щодо його сімейного стану (одруження 18.06.2021) та народження сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом з тим, народження другої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, адже, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. (Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19).

При цьому, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо його стану здоров`я та матеріального становища, який не дозволяє йому сплачувати аліменти на дочку у розмірі 1/4 частина від його заробітку (доходу), враховуючи, що він являється військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення, отже має офіційний заробіток.

Відповідно до ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

А згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, з доходів відповідача можуть проводитися відрахування на сплату аліментів до 70 %.

Твердження відповідача щодо усиновлення ним дітей дружини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жодними доказами не підтверджені.

Відповідачем зазначено, що ним подано дві заяви про усиновлення дітей до Ленінського районного суду міста Запоріжжя, яким відкрито провадження у цивільних справах № 334/2355/24 та № 334/2357/24, що перевірено судом, та згідно інформації з Держаного реєстру судових рішень вбачаться, що у справі № 334/2355/24 прийнято рішення 14.05.2024, яке набрало законної сили: 14.06.2024, а у справі № 334/2357/24 прийнято рішення 27.05.2024, яке набрало законної сили 27.06.2024.

Таким чином, вказані обставини на момент подачі даного позову (05.05.2022) не існували, а отже не можуть бути враховані судом під час розгляду позову ОСОБА_11 , про стягнення аліментів на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, слід зазначити, що згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовною заявою у загальному порядку щодо зменшення розміру аліментів на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поданням належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження обставин щодо зміни матеріального та сімейного стану.

Також, відповідач вказує на те, що він не ухилявся від матеріальної допомоги на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже перераховував кошти на картковий рахунок позивачки і останньою у судовому засіданні підтверджено факт отримання вказаних у виписках та квитанціях коштів.

Так, до суду надано докази у підтвердження даних обставин, разом з тим, з наданих відповідачем виписок та квитанцій (а.с.66-70) не вбачається інформації щодо призначення платежу - «аліменти» та не надано доказів, що між сторонами наявна добровільна домовленість, відповідно до ст. 181,187,189 СК України, щодо сплати аліментів на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Таким чином, відповідач, як до присудження аліментів так і після їх присудження, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в тому числі щодо оплати за навчання, на розвиток здібностей та лікування дитини, тощо, а позивач має право подати до суду позов про стягнення вартості 1/2 частини таких витрат з відповідача, у випадку не виконання ним такого обов`язку.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів та їх розмір відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

В порядку ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави стягується судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 180-184 СК України, ст. 12, 76 - 81, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 ), про стягнення аліментів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.07.2024.

Суддя: О. В. Бондаренко