Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2024 Справа №607/2796/23 Провадження №2/607/155/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

15.02.2023 на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.06.2006 в розмірі 163 003,13 доларів США.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.06.2003 АКІБ «УКРСИББАНК» (поточне найменування з 24.11.2018 Акціонерне товариство «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов кредитного договору АКІБ «УКРСИББАНК» надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у загальній сумі 100000.00 доларів США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позивальника, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору) та сплачувати проценти, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.06.2021, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.2 кредитного договору).

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався з 01 по 10 число кожного місця сплачувати проценти у розмірі 11.8 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2. кредитного договору).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №1 від 02.06.2006.

Відповідно до договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення у повному розмірі кредиту, сплати процентів, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк до 01.06.2021, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

З цих підстав позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.06.2006 в розмірі 163 003, 13 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом 59 707, 69 доларів США, сума заборгованості за процентами за користування кредитом 103 295, 44 доларів США.

23.06.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідачів. У відзиві представник відповідачів визнає позов частково в сумі 20 188,33 долари США, з яких: 9 443,72 долари США - заборгованості по тілу кредиту та 10 744,61 доларів США заборгованості по процентах, однак просить застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

02 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» (на даний час - АТ «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 000,00 (Сто тисяч) доларів США та сплатити проценти, комісії, в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказану сума кредиту дорівнює еквівалент. 505 000,00 (П`ятсот п`ять тисяч) гривень за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору. Згідно із п. 1.2.1. Кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 02 червня 2006 року до 01 червня 2021 року. За використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,8% річних (п. 1.3.1. Кредитного договору). Відповідно до заявлених позовних вимог, АТ «УКРСИББАНК» просить стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.06.2006 року у розмірі 163 003,13 дол. США, з яких: 59 707,69 дол. США - заборгованість за кредитом; 103 295,44 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом. Розрахунок заборгованості складено станом на 07.02.2023 року.

Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість за кредитом виникла у Відповідача ОСОБА_1 10.08.2012 року, а прострочена заборгованість по процентах -30.09.2011 року (відомості зазначені у відповідних рядках наданих Позивачем розрахунків).

Із позовною заявою АТ «УКРСИББАНК» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду 09.02.2023 року (згідно вихідного номера на позовній заяві), а провадження у справі відкрито Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 17.03.2023 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття-261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 і є обов`язковою для застосування судами.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором №0 від 02.06.2006 року, наданого Банком, підтверджується, що останній платіж за умовами договору Відповідач ОСОБА_1 здійснив 11.08.2011 року в сумі 3,27 доларів США в якості погашення заборгованості за Кредитом та 30.04.2014 року в сумі 166,00 доларів США в якості погашення заборгованості за процентами, після чого грошові зобов`язання за договором ним не виконувались.

З урахуванням наведеного, вважає, що саме з 11.08.2011 року та, відповідно, з 30.04.2014 року, почався перебіг позовної давності за вимогами про повернення кожного чергового щомісячного платежу щодо сплати кредиту та процентів відповідно.

Водночас, Банк із даним позовом звернувся до суду 09.02.2023 року. Відтак, Позивачем пропущено строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виконання яких настав до лютого 2020 року, а відповідач ОСОБА_1 в свою чергу заявляє про застосування строків позовної давності до таких вимог.

Що стосується вимог про стягнення нарахованих процентів після 01.06.2021 відповідач ОСОБА_1 зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір пі їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк такого кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частинам другою статті 1050 ЦК України.

Після закінчення строку дії кредитного договору, право кредитора нараховував передбачені договором платежі (як проценти, так і неустойку) за кредитом припинилися і Банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів чи пені, про що вказано у правових висновках Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липне 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Враховуючи практику Верховного Суду, з огляду на закінчення строку кредитування визначеного Кредитним договором до 01.06.2021 року, вважає безпідставними вимоги Позивача про додаткове стягнення заборгованості за процентами.

Щодо позовних вимог відносно ОСОБА_2 вказано наступне.

02.06.2006 року між Позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №1.

Згідно із п. 1.1. Договору поруки, Поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником ОСОБА_1 , всіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникають із кредитного договору №0 від 02.06.2006 року, як існуючих на момент укладання цього договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому.

Відповідальність Поручителя та Позичальника є солідарною (п. 1.4. Договору поруки).

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по Кредитному договору Кредитор має право висунути свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання через 5 днів з моменту невиконання своїх зобов`язань Позичальником по Кредитному договору.

Пунктом 3.1. Договору поруки встановлено, що цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання Позичальником зобов`язань (зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісій, штрафу, пені), які виникають на підставі Кредитного договору.

Згідно з ст. 4 ст. 559. ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором №0 від 02.06.2006 року, наданого Банком, підтверджується, що останній платіж за умовами договору ОСОБА_1 здійснив 11.08.2011 року в сумі 3,27 доларів США в якості погашення заборгованості за Кредитом та 30.04.2014 року в сумі 166,00 доларів США в якості погашення заборгованості за процентами, після чого грошові зобов`язання за договором ним не виконувались.

З урахуванням наведеного, вважає, що саме з 11.08.2011 року та, відповідно, з 30.04.2014 року, почався перебіг позовної давності за вимогами про повернення кожного чергового щомісячного платежу щодо сплати кредиту та процентів відповідно.

Водночас, Банк із даним позовом звернувся до суду 09.02.2023 року. Відтак, Позивачем пропущено строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за кредитним договором строк виконання яких настав до лютого 2020 року, а ОСОБА_2 в свою чергу заявляє про застосування строків позовної давності до таких вимог.

Додатково, звертає увагу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на ту обставину, що згідно із Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №607/122/15-ц (провадження №61-7199св21) задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Кметик Володимир Степанович та, відповідно скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 24.03.2021, ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

З цих підстав, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

25.09.2023 представником відповідачів адвокатом Кметиком В.С. подано додаткові пояснення щодо застосування норми ч.4 ст.559 ЦК України, згідно яких представник відповідачів зазначає про порушення строків пред`явлення вимоги до поручителя за таких підстав.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до частини четвертої статті 559 ІІК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором або законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 частини четвертої статті 559 ПК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс1б, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також Великої Палати Верховного Суду в постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11(провадження № 14-265цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19)).

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ІІК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі висновки Верховний Суд України виклав у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Тобто ні норма статті 257 ЦК України про загальну позовну давність, ні частини другої статті 258 цього Кодексу про спеціальну позовну давність не можуть бути застосовані до вимог, заявлених до поручителя, оскільки строк звернення з позовом до поручителя обмежується строком поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19)), а тому і вимоги статей 263 та 264 ЦК України про зупинення та переривання перебігу позовної давності не можуть бути застосовані до вимог, заявлених кредитором до поручителів у судовому порядку.

Звернення банку 24.12.2014 з позовом до Тернопільського міськрайонного суду, рішення якого за результатами розгляду справи по суті постановою Верховного Суду від 02.10.2022 скасоване з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - відмовлено.

Пред`явлення нового позову в суд, який розглядається в даній справі, не може бути підставою для переривання строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, який, як уже зазначено, є преклюзивним, оскільки провадження у справі за позовом, який подавався позивачем у 2014 році закінчене постановленням рішення у справі про відмову у задоволенні позову і таке звернення не є вимогою до поручителя у цій справі у розумінні частини четвертої статті 559 ІІК України.

У постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-895цс15, від 24 травня 2017 року у справі № б-1763цс16, на які посилається колегія суддів у складі Касаційного цивільного суду, зроблено висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, тоді перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Вказане узгоджується з правовим висновком ВП Верховного Суду, наведеним в постанові від 04 липня 2023року у справі №2-1268/11.

Виходячи із зазначених обставин, вважає, що позивач вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором - сплати щомісячних платежів з 10 жовтня 2013 року по 23 грудня 2014 року пред`явив більш ніж через шість місяців після настання строку для їх погашення, а тому в силу положень частини четвертої ст.559 ЦК України порука припинилася в частині саме (жовтень 2013 - грудень 2014 року) щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів.

Оскільки порука є припиненою на зазначений період, у який слід було сплатити позивачу 87 426,42 дол. США, та 261 330,80 грн боргу, поручитель не є солідарно зобов`язана із ОСОБА_1 на повернення кредиту у зазначеній сумі заборгованості.

11.03.2024 Судом зареєстровані пояснення до позовної заяви подані представником позивача, згідно яких Банк не погоджується із позицією боржників у відзиві відповідно до наступного.

Банк свої зобов`язання виконав перед позичальником та надав йому у користування суму коштів вказаних у Кредитному договорі. Проте, позичальник не виконував своїх зобов`язань перед Банком та не вносив кошти для повернення заборгованості за кредитним договором та суми коштів для сплати відсотків за користування кредитними грішми. У зв`язку з несплатою коштів за кредитним договором виникла прострочена заборгованість. 10.10.2013 Банк направив вимоги про погашення простроченого платежу за кредитним договором до позичальника ОСОБА_1 та до поручительки ОСОБА_2 Позичальник та поручитель у визначений законодавством термін не сплатили в повному розмірі суму простроченого платежу за кредитним договором, та не виконали вимогу Банку.

28.11.2013 Банк подав позовну заяву до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором: стягнення заборгованості за кредитними договором №0 від 02.06.2006, процентів нарахованих за користування кредитом та пені з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Звертає увагу, що останній платіж який здійснений по даному кредиту був зроблений 30.04.2014, а саме внесено кошти у розмірі 166 доларів США для погашення відсотків по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним поговором №0 від 02.06.2006.

11.09.2014 представник Банку подав запит до суду про стан провадження по справі. У відповіді за запит Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області повідомляється про те, що місцезнаходження цивільної справи №607/22571/14-ц за позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, у зв`язку з пожежею, яка відбулась у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області у ніч з 18 на 19 лютого 2014 року встановити не вдалось. Оскільки провадження у вищевказаній справі не завершено, Вам потрібно звернутися із новою позовною заявою, долучивши всі необхідні документи. Відповідно до п.1, ч.1. ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила). У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Оскільки матеріали справи за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення боргу згоріли, Банк повторно 24.12.2014 року подав позовну заяву до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 02.06.2006, процентів нарахованих за користування кредитом та пені з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З огляду на положення п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України Банк у встановлений законодавством строк у три роки подав позовну заяву до суду.

15.01.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відкрито провадження у справі №607/122/15-ц.

06.05.2015 Банком подано заяву про збільшення позовних вимог.

26.05.2015 заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/122/15-ц позовну заяву Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

17 червня 2016 ОСОБА_1 через своїх представників подали заяву про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2015 у справі №607/122/15-ц.

04.07.2016 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

20.07.2016 ОСОБА_2 подала заяву до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2016 у справі №607/122/15-ц.

29.08.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області прийнято ухвалу у справі №607/122/15-ц, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

14.07.2016 позичальник ОСОБА_1 через своїх представників подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2015 року у справі №607/122/15-ц.

07.09.2016 поручителька ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2015 року у справі №607/122/15-ц.

10.11.2016 Апеляційним судом Тернопільської області прийнято рішення, яким задоволено апеляційні скарги позичальника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2015 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручительки ОСОБА_3

30.11.2016 АТ «УкрСиббанк» подано касаційну скаргу за вих. №30-3/2216 до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10.11.2016 року у справі №607/122/15-ц.

07.11.2018 касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10.11.2016 року у справі №607/122/15-ц скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

11.03.2019 Тернопільським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційні скарги позичальника ОСОБА_1 та поручительки ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2015 року у справі №607/122/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Не погодившись з постановою Тернопільського апеляційного суду від 11.03.2019 у справі №607/122/15-ц, позичальник ОСОБА_1 та поручителька ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на вказану постанову.

09.12.2020 постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду касаційну скаргу боржників задоволено. Скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 11.03.2019 у справі №607/122/15-ц. Справу направлено на новий розгляд до Тернопільського апеляційного суду.

25.03.2021 Тернопільський апеляційний суд виніс постанову, якою змінив рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2015 у справі №607/122/15-ц та зменшив позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

30.05.2021 АТ «УКРСИББАНК» подав касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 25.03.2021 року у справі №607/122/15-ц.

11.06.2021 позичальник ОСОБА_1 та поручителька ОСОБА_2 через свого представника подали касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 25.03.2021 у справі №607/122/15-ц.

17.06.2021 Верховним судом у складі касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «УКРСИББАНК» та за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

05.10.2022 постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 24.03.2021 у справі №607/122/15-ц. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено АТ «УКРСИББАНК» у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Відмовляючи у стягненні боргу, суд констатував про відсутність доказів направлення вимоги про дострокове погашення кредиту цінним листом з описом вкладення, а направлення вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення не взялося до уваги оскільки не відповідало Закону України «Про захист прав споживачів».

З цих підстав, представник позивача, вважає, що враховуючи що розгляд справи №607/122/15-ц тривав до 05.10.2022 року (остаточного винесення постанови Верховним Судом) та факт звернення АТ «УКРСИББАНК» 09.02.2023 року до Тернопільського міськрайонного суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручительки ОСОБА_2 свідчить про дотримання строків позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, та відповідає вимогам припису частини другої статті 264 ЦК України.

Ухвалою судді від 17.03.2023 відкрито провадження у даній справі (№607/2796/23). Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 03.08.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідачів адвокат Кметик В.С. в судове засідання не з`явився, подавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. При ухваленні рішення просив врахувати правові висновки Верховного суду від 05.10.2022 та викладені обставини у відзиві на позов та додаткових поясненнях. В задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.06.2006 Акціонерний комерційний інноваційний банк та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 000,00 (Сто тисяч) доларів США 00 центів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 505 000, 00 (П`ятсот п`ять тисяч) гривень 00 копійок за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові, що підтверджується матеріалами справи, зокрема меморіальним ордером № від 02.06.2006 та випискою за кредитним договором ОСОБА_1 від 02.06.2006 (рахунок позичальника 2000).

Відповідно до п.1.2.1 кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 02 червня 2006 року до 01 червня 2021 року.

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався з 01 по 10 число кожного місця сплачувати проценти у розмірі 11.8 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2. кредитного договору).

На забезпечення умов виконання договору про надання споживчого кредиту №0 від 02.06.2006 з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №1 від 02.06.2006.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення у повному розмірі кредиту, сплати процентів, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 були внесенні зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

В подальшому, загальними зборами акціонерів банку від 17.10.2018 було прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Кредитним договором визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, який поданий Банком, ОСОБА_1 станом на 07.02.2023 має заборгованість у розмірі 163 003, 13 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом 59 707, 69 доларів США, сума заборгованості за процентами за користування кредитом 103 295, 44 доларів США.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття "зобов`язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Щодо клопотання представника відповідачів про застосування строків позовної даності Суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається з щомісячним погашенням кредиту в терміни встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь якому випадку не пізніше 01.06.2021.

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався з 01 по 10 число кожного місця сплачувати проценти у розмірі 11.8 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2. кредитного договору).

Відповідно до п.5.5. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій в порядку встановленому розділом 11 цього Договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. (п.11.1. Кредитного договору).

Тобто, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту пункту 5.5 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 України.

Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

Таких висновків, здійснивши тлумачення аналогічних за змістом пунктів договорів кредиту, дійшов Верховний Суд у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 640/7146/16-ц провадження № 61-18880св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 523/1507/16-ц (провадження №61-10534св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 752/7707/15-ц (провадження № 61-12658св18) та від 09 грудня 2020 року у справі № 760/18026/14-ц (провадження № 61-37386св18).

З наданого Позивачем розрахунку за Договором №0 від 02.06.2006 року, підтверджується, що останній платіж за умовами договору Відповідач ОСОБА_1 здійснив 11.08.2011 року в сумі 3,27 доларів США в якості погашення заборгованості за Кредитом та 30.04.2014 року в сумі 166,00 доларів США в якості погашення заборгованості за процентами, після чого грошові зобов`язання за договором ним не виконувались. Судом було встановлено, що згідно пункту 1.2.2. Кредитного договору погашення суми заборгованості по кредиту, здійснюється до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

Отож, беручи до уваги, що наступний платіж позичальник повинен був здійснити не пізніше 10.09.2011 (згідно графіку та умов Договору), що ним здійснено не було, таким чином відповідно до пункту 5.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання настав.

Проте, відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

В даному випадку, перебіг позовної давності, який розпочався 10.09.2011 перервався 30.04.2014 коли позичальником були сплачені кошти в сумі 166,00 доларів США в якості погашення заборгованості за процентами (тобто вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку).

Натомість, Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що оскільки розгляд справи №607/122/15-ц тривав до 05.10.2022 року (остаточного винесення постанови Верховним Судом) та факт звернення АТ «УКРСИББАНК» 09.02.2023 року до Тернопільського міськрайонного суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручительки ОСОБА_2 свідчить про дотримання строків позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, та відповідає вимогам припису частини другої статті 264 ЦК України, так як відповідно до вимог ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тобто, вказана норма свідчить про те, що оскільки строк позовної давності в даній справі було перервано 30.04.2014, то перебіг позовної давності з цієї дати почався заново та становить три роки відповідно до ст.257 ЦК України. Тому, твердження представника позивача, що розгляд справи №607/122/15-ц тривав до 05.10.2022 року, не свідчить про дотримання строків позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Натомість, з позовом в суд представник позивача звернувся 09.02.2023.

Тому, пересічний строк позовної давності позивачем пропущений. Поважності причин пропуску позивач не навів та не клопотав про продовження строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 128/1534/14-ц.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суд і при розгляді в спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 02.06.2006 договором про надання споживчого кредиту № 0, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту.

Крім того, Суд погоджується із доводами представника відповідачів про те, що Банк не вправі був нараховувати відсотки після закінчення строку дії Кредитного договору, оскільки після закінчення строку дії кредитного договору, право кредитора нараховувати передбачені договором платежі (як проценти, так і неустойку) за кредитом припинилися і Банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів чи пені, про що вказано у правових висновках Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липне 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а тому у задоволенні позовних в частині стягнення з відповідачів в користь позивача відсотків за кредитним договором, а саме з 02.06.2021 слід відмовити за їх неправомірністю.

З приводу укладеного 02.06.2006 Договору поруки №1 Суд зазначає, що згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку, заявленням вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем порушено умови Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 02.06.2006 в частині своєчасного повернення кредитних коштів, окрім відсотків за кредитним договором, які неправомірно нараховані після 02.06.2021, однак позов про стягнення вказаної заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», адреса місцязнаходження: вул. Андріївська, буд. 2/12, м. Київ, 04070, адреса для листування: вул. У Самчука, 26/1, м. Львів, 79026, Код .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич