ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м.Суми

Справа №585/3827/23

Номер провадження 22-ц/816/936/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 січня 2024 року у складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 11 січня 2024 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на період навчання,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 04 вересня 1999 року до 05 вересня 2012 року її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час між ними розірвано.

31 липня 2023 року вона зарахована курсантом першого курсу військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Вказувала, що її матеріально повністю забезпечує мати, ОСОБА_3 , яка сплачує грошові кошти за її навчання в університеті і відповідно, надає їй грошові кошти на продукти харчування, одяг, навчальний матеріал, та інші її потреби і витрати.

Відповідач по справі не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для її навчання, не зважаючи на те, що згідно з законодавством зобов`язаний це робити.

Зазначала, що її мати не в змозі самостійно її утримувати. Оскільки згідно Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 2684 грн, то вважала, що аліменти у розмірі 2500,00 грн щомісяця будуть достатніми на період її навчання.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила стягувати на її користь аліменти із ОСОБА_1 у розмірі 2500,00 грн щомісяця, на період її навчання, починаючи з моменту подання позову до суду, 18 вересня 2023 року і до закінчення навчання, тобто по 24 вересня 2027 року включно.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 січня 2024 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень (1514 грн) щомісячно, на період її навчання у військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка починаючи стягнення з 19 вересня 2023 року по 31 липня 2027 року.

В разі припинення навчання, право на стягнення аліментів припиняється.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок (1073,6 грн).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Витребувати у Київського національного університету імені Тараса Шевченка інформацію щодо: оплати навчання, користування та проживання в гуртожитку, розмір отриманої стипендії студенткою ОСОБА_2 за час навчання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що його дочка перебуває на повному державному забезпеченні та їй виплачується стипендія. Крім того держава повністю оплачує її харчування, забезпечує одягом, тощо, що свідчить про відсутність у неї потреби у матеріальній допомозі.

Стверджує, що позивачем не доведено існування всіх обставин, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, позивачем подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення аліментів, ціна позову є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 , її батьками у свідоцтві про народження вказані ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (а.с. 5).

Згідно з витягом з наказу № 3038-33 ректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка від 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 зарахована курсантом першого курсу військового інституту за освітнім ступенем бакалавр денної форми навчання, здобуття освіти за спеціальністю 053 Психологія, освітньою програмою військова психологія (а.с. 7).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 01-35/4042 від 05 червня 2019 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до довідки військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка №2379 від 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 зарахована на навчання до військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка з серпня 2023 року та по теперішній час є курсантом 1 курсу денної форми навчання. Термін навчання становить з серпня 2023 року по серпень 2027 року (а.с. 52).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи рівний обов`язок батька і матері утримувати своїх дітей, в тому числі повнолітніх, які продовжують навчання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на її утримання на період навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1514,00 грн щомісячно, що становить половину прожиткового мінімуму, починаючи з моменту звернення до суду і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду та не вбачає підстав для зміни присудженого до стягнення розміру аліментів.

Так, відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається судом першої інстанції правильно встановлено, що повнолітня ОСОБА_2 , яка навчається на денній формі навчання у вищому учбовому закладі і не має іншого самостійного доходу, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на період навчання.

ОСОБА_1 , всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на спростування того, що він не взмозі сплачувати аліменти на повнолітню дитину у розмірі 1514 грн.

У той же час, відповідач є особою працездатного віку, перебуває на військовій службі та отримує щомісячне грошове забезпечення, а тому, на думку колегії суддів, взмозі сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що повнолітня дочка ОСОБА_4 є курсантом, перебуває на державному утриманні, а тому відсутня потреба у матеріальній допомозі, оскільки вона навчається у вищому учбовому закладі на денній формі навчання, у зв`язку з чим позбавлена можливості працювати та отримувати дохід у тому обсязі, які необхідні для культурного та соціального розвитку її особистості.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, яка продовжує навчання, у розмірі 1514,00 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів не вбачає підстав для витребування доказів зазначених в апеляційній скарзі, оскільки матеріали справи містять достатні докази для перевірки обґрунтованості та законності оскаржуваного судового рішення. Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідач у суді першої інстанції не заявляв клопотання про витребування доказів.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги довідку про доходи ОСОБА_2 щодо розміру її грошового забезпечення як курсанта за період з вересня 2023 року до червня 2024 року, яка надійшла від апелянта до суду 11 липня 2024 року , оскільки останній , в порушення вимог передбачених ч.3 ст.367 ЦПК України не надав суду докази неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов