Провадження № 6/761/1145/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судового засідання: Путрі Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду подання Міністерства юстиції України про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, стягувач - НАК «Нафтогаз Україна»-

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду з поданням, в якому просить суд звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку, та у якій проживають неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (онук).

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Віділлі перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №1-90/04, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь НАК «Нафтогаз Україна» 34144839,11 грн.

Станом на 24.05.2024 р. заборгованість не сплачена.

Встановлено, що боржник є власником квартир АДРЕСА_1 , в якій проживають неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (онук).

На адресу відділу надійшла заява дружини боржника від 18.06.2019 р., до якої долучено ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2005 р. по справі №2-332/2005, за якою за нею визнано право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Вказане стало підставою для звернення до суду з поданням.

В судове засідання представник подання Міністерства юстиції України не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду подання, причини неявки суду не відомі,

Згідно ст. 440 ч.11 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши надані документи у виконавчому провадженні, суд не вбачає наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №1-90/04, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь НАК «Нафтогаз Україна» 34144839,11 грн., яке було відкрито 31.07.2014 р.

31.07.2014 р. в рамках виконавчого провадження №4420935 було накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно ст. 440 ч. 10 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Законодавець у вказаній нормі чітко визначив умову,за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності в установленому законом порядку як юридичного факту. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01.01.2013 р. державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав на нерухоме майно, здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 17.04.2020 р. (справа №1512/7803/2012 ) .

В постанові Верховного Суду від 16.03.2020 р. (справа №5023/197/12) зазначено, що звертаючись з відповідною заявою, державний виконавець (приватний виконавець) повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку.

Документом, який підтверджував би право власності на квартиру, яке виникло до 01 січня 2013 року, є відповідне свідоцтво про право власності на квартиру.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2023 року в справі № 2-2727/11 (провадження № 61-8007св23) вказано, що «аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

Між тим, належних доказів на підтвердження того, що право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 належить боржнику ОСОБА_1 , але не зареєстроване в установленому законом порядку, не надано,свідоцтва про власності матеріали справи не містять.

При цьому, надана довідка КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» №753 від 07.11.2015 р. не може бути тим правовстановлюючим документом, який підтверджує власність саме ОСОБА_1 щодо спірної квартири.

Крім цього, в поданні не конкретизовано, який саме розмір частки належить боржнику та на який саме розмір частки спірної квартири просить звернути стягнення заявник.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень

і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника,

у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених

у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України

«Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Між тим, матеріли подання не містять жодних доказів щодо невиявлення в ході виконавчого провадження НОМЕР_1 у боржника ОСОБА_1 грошових коштів чи іншого майна, на які можливо звернути стягнення для виконання виконавчого документу, що може бути підставою для звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, подання Міністерства юстиції України про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, стягувач - НАК «Нафтогаз Україна»- потрібно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 354, 440 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

подання Міністерства юстиції України про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, стягувач - НАК «Нафтогаз Україна, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.А.Осаулов