РІШЕННЯ

Іменем України

01.07.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мигаль Г.П.,

з участю секретаря судового засідання - Титикайла І.Ю.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у справі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 783500 від 09 червня 2023 року, суддею Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвським В.С. провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. З огляду на наявність інформації про спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, позивачем подана скарга в органи прокуратури на неправомірні дії працівників поліції. Доказів потвердження вини відповідача для суду було достатньо. В довідці №5 Пустомитівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, від 03.05.2023 року зазначено: що собака, яка належить відповідачу, і яка 23.04.2023 року нанесла покус ОСОБА_4 , пройшла каринтування з 25.04.2023 року по 03.05.2023 року при Пустомитівській районній державній лікарні ветеринарної медицини і визнана клінічно здорова. Клінічних ознак сказу не виявлено. Відповідачем була проведено в даній лікарні вакцинування від сказу та підписом підтверджено, що це саме його собака, по кличці ОСОБА_5 . В поясненнях, наданих працівникам поліції, від 09.06.2023 р. відповідач зазначив, що в нього на утриманні знаходиться безпородна стерилізована, щеплена собака на кличку "Джулька", якій приблизно 10 років, 23.04.2023 року собака сиділа на сходах. Вона різко зірвалась і побігла на дорогу, дитина виїхала вперед і собака вкусила за ногу. Як результат, було витрачено багато часу на медичну допомогу до лікаря 25.04.2023, 26.04.2023 та ІНФОРМАЦІЯ_1 в дитячій поліклініці "Веселка". Окрім лікування прокусів собаки, дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазнав важкої психологічної травми. 26.04.2023 р., 03.05.2023 р., 18.05.2023 р. та 31.05.2023 р. звертались за консультацією до психолога. Лікарем ОСОБА_6 , на підставі довідки, від 24.04.2023 року, Матвія було на 1 місяць звільнено від занять з фізкультури. Згідно з довідкою, виданою ТзОВ "Школа вільних та небайдужих", від 13.09.2023 р., ОСОБА_4 , який є учнем ТзОВ "Школа вільних та небайдужих" дійсно не відвідував уроків фізичної культури та плавання у період 24 квітня 2023 року по 30 травня 2023 року: Матеріальна шкода заподіяна на суму 6267 грн. 28 коп. Після нападу собаки дитина була дуже наляканою, рани кровили та боліли. Відтак батько був змушений нести Матвія на руках додому (близько 250-300м). Відразу по цьому, вони сіли в авто та поїхали до цілодобового міського травмпункту АДРЕСА_1 за медичною допомогою. Там дитині промили рани і перенаправили до дитячого відділення ургентної хірургії КНП№1 "Територіальне Медичне Об`єднання м.Львова», вул. П. Орлика 4, де встановили діагноз: кусані рани правого стегна, правої гомілки, що підтверджуються медичною випискою, а також зробили хірургічну обробку ран під місцевим знеболенням, та зобов`язали до щоденних перев`язок в дитячого хірурга амбулаторно. Окрім того дитина отримала страх до собак досі боїться вийти сама на власне подвір`я, відмовляється гуляти в парку. Щоб допомогти йому подолати цей страх змушені і надалі відвідувати дитячого психолога. З огляду на зазначене, просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6267 грн. 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив що позов не підлягає задоволенню. До матеріалів справи додано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №783500, датований 09.06.2023р. Суд закрив справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідач проживає на території юридичної особи, садового товариства Джерело, що керується Статутом. Утримання собак Статутом не заборонено. Позивачка в садовому кооперативі Калина. 23.04.2023 року в неділю о 18 год. чоловік позивачки, разом зі своєю неповнолітньою дитиною приїхав на велосипедах на територію іншої юридичної особи дорогою загального призначення з невідомим йому мотивом. Прогулянки по території юридичної особи, садового товариства Джерело Статутом не передбачені. Про наявність собаки чоловік позивачки знав та свідомо наражав на небезпеку власну дитину. Позивач посилається на постанову N 944 від 9 липня 2002 р. (сторінка 4, 2 абзац) і називає безпородну собаку, собакою, що внесена до переліку порід , зазначених у переліку небезпечних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 р. N 1164 ( 1164-2021-п ), а саме Був`є арденський. Собаку, без породи, класифікував як небезпечного породистого собаку. Інші домашні тварини (собаки), не зазначені у вказаному Переліку, не є такими, що створюють підвищену небезпеку. Отже, задоволення вимог на підставі ст. 1187 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок нападу собаки, порода якого не є бійцівською, є неможливим. В доказах додано 4 акти про надання послуг з «Центру розвитку дитини», в яких вбачає ознаки фіктивності. В довідці, виданій лікарем ОСОБА_6 від 24.04.2023 року вказано, що у теперішній час дитина здорова, дитячий колектив відвідувати може. Собака на території садового кооперативу Калина ділянка № НОМЕР_1 в травні не перебувала. Фото зроблене на території садового товариства Джерело та оброблене сторонньою особою в період 04-07.08.2023. Відсутній висновок фахівця в галузі судової медицини, що встановлює тяжкість тілесних ушкоджень. В діях позивача та її чоловіка відповідач вбачає шахрайську схему отримання неправомірної вигоди у вигляді моральних та матеріальних збитків, з використанням власної неповнолітньої дитини, про що свідчить ретельний збір витрат. З огляду на зазначене просив у задоволенні позову відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач не дає відповіді чому його собака перебуває без намордника, нашийника, повідка та має вільний вихід на місця загального користування, дорогу. Обставини, які свідчать про завдання її дитині собакою шкоди, а відтак позивачка наділена правом у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, вимагати відшкодування за завдану шкоду.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач ОСОБА_3 зазначив, що позивач посилається на постанову № 944 від 9 липня 2002 р. (сторінка 4, 2 абзац) і називає безпородну собаку, собакою, що внесена до переліку порід, зазначених у переліку небезпечних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 N 1164 (1164-2021-п), а саме "Був`є арденський". Собаку, без породи, класифікував як небезпечного породистого собаку. Інші домашні тварини (собаки), не зазначені у вказаному Переліку, не є такими, що створюють підвищену небезпеку. Отже, задоволення вимог на підставі ст. 1187 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок нападу собаки, порода якого не є бійцівською, є неможливим.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Зокрема позивачка пояснила, що вона є законним представником малолітнього ОСОБА_4 , а тому з позовом звернулась в інтересах свого сина.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві. Окрім цього підтвердив, що собака дійсно його, без породи, собака більше 10 років гуляє без прив`язі. Моменту укусу він не бачив, його сусід бачив як дитина впала з велосипеду і батько поніс її до свого дачного кооперативу. Щодо поміщення собаки у вольєр, зазначив, що у нього немає фінансової можливості це зробити.

Свідок ОСОБА_7 , який є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , в судовому засіданні показав, що 23.04.2023 року на його сина вибігла собака, збила його з ніг та вкусила, на ногах були рани. Відповідач бачив цей момент. При огляді в лікаря, останній сказав, що потрібно зробити карантин собаці, просив кожен день дивитись за собакою. ОСОБА_7 підходив дивитись на собаку, собака не була на карантині, ОСОБА_7 приходив до відповідача, однак він не захотів поміщати собаку на карантин та помістити у вольєр.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знає, що собака вкусила ОСОБА_9 , в неї була схожа ситуація з цією собакою, собака вибігла на подвір`я і вхопила її за пальто, ще одна ситуація була коли її син їхав на велосипеді, собака вибігла і вкусила його за ногу. Після цього ОСОБА_3 сказав, що закриє цю собаку, однак собака до цих пір гуляє по вулиці.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, свідків, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 ст.13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об`єктом права власності.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», Особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана:

забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону;

дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку.

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити:

безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною;

безпеку супроводжуваної домашньої тварини;

безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою;

наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України;

наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Дозволяється утримувати:

домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування;

домашніх тварин - у "зоокутках" дитячих, освітніх, наукових, санаторно-курортних і оздоровчих закладів - з дозволу відповідного органу за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини;

домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї;

домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках;

собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Ст.12 цього Закону визначено, що право власності або інші речові права особи, яка утримує тварину, обмежені обов`язком дотримання норм і вимог цього Закону. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в п. п. 6.56-6.58 постанови від 15.06.2021 року в справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia».

З огляду на те, що стороною позивача не доведено, що собака є бійцівської породи, а отже не є джерелом підвищеної небезпеки, то ст. 1187 ЦК України не застосовується. Суд вважає за необхідне застосувати ст. 1166 та 1167 ЦК України у даній цивільній справі.

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні ст. 1193 ЦК України.

При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, від 27.02.2009 року № 1 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 24.04.2023 року її син ОСОБА_4 зазнав нападу агресивної собаки, власником якої є ОСОБА_3 , яка почала кусати сина, в результаті чого завдала останньому кусані рани правого стегна, правої гомілки, чим завдано фізичних та душевних страждань, тому відповідач, повинен відшкодувати заподіяні матеріальну та моральну шкоду. З огляду на те, що вона є законним представником малолітнього ОСОБА_4 , з позовом звернулась в інтересах свого сина.

На підтвердження вказаного факту позивачка надала копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого від 23.04.2023 року дитячого відділення ургентної хірургії КНП№1 "Територіальне Медичне Об`єднання м.Львова», вул. П. Орлика 4, згідно з якою у ОСОБА_4 встановили діагноз кусані рани правого стегна, правої гомілки, що підтверджуються медичною випискою, а також зробили хірургічну обробку ран під місцевим знеболенням, наклали стіпи, та зобов`язали до щоденних перев`язок в дитячого хірурга амбулаторно.

Із довідки №5 Пустомитівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, від 03.05.2023 р. вбачається, що собака, яка належить відповідачу, і яка 23.04.2023 р. нанесла покус ОСОБА_4 , пройшла каринтування з 25.04.2023 року по 03.05.2023 року при Пустомитівській районній державній лікарні ветеринарної медицини і визнана клінічно здорова. Клінічних ознак сказу не виявлено.

Факт нанесення укусів ОСОБА_4 підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 відділення ургентної хірургії КГП «1ТМО м. Львова», в якому зазначено, що ОСОБА_4 отримав травму внаслідок укусу сусідського собаки 23.04.2023 року, консультаціями хірурга, хворого ОСОБА_4 в ДП «Веселка» від 25.04.2023, 26.04.2023, 01.05.2023, в яких зазначено, що в ОСОБА_4 множинні кусані рани правої нижньої кінцівки.

Понесені матеріальні збитки підтверджуються актами наданих послуг психологом, ОСОБА_4 за № 20 від 26.04.2023, № 21 від 03.05.2023, №22 від 18.05.2023, № 23 від 31.05.2023, фіскальними чеками придбання ліків на лікування ОСОБА_4 в сумі 6267,28 гривень.

Щодо покликань ОСОБА_3 про те, що стосовно долученого до матеріалів справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №783500, від 09.06.2023р. Пустомитівським районним судом Львівської області провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд звертає увагу, що до матеріалів справи долучено висновок службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків з боку інспектора сектору ювенальної превенції Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Лозинської Н.А. від 17.11.2023 року. Згідно з цим висновком за порушення службової дисципліни, зокрема вимог п.1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції», п.пп.1.1 Наказу ГУНП у Львівській області № 1470 від 27.04.2023 року «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 256 КУпАП, а саме невжиття вичерпних заходів для забезпечення належної кваліфікації адміністративного правопорушення, що призвело до уникнення притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею КУпАП, та застосовано до інспектора сектору ювенальної превенції ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_10 дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, пояснення свідків, заперечення відповідача, оцінивши докази, суд доходить до висновку, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_3 , який є власником собаки, про що він сам не заперечив, що виразилось у порушенні ним вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», а саме: залишенні тварини без нагляду у місцях загального користування, без намордника та повідка, не забезпечив безпеку оточуючих на дорозі загального користування від заподіяння шкоди його собакою, що призвело до нападу собаки та покусів малолітнього ОСОБА_4 , заподіяння йому моральної шкоди та заподіяння матеріальної шкоди позивачці у виді витрат на лікування, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

А саме з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода в повному обсязі в сумі 6267,28 грн., понесених за надання психологічної допомоги та витрат пов`язаних з лікуванням малолітнього ОСОБА_4 .

Щодо стягнення моральної шкоди, суд погоджується з доводами позивачки, що малолітній ОСОБА_4 зазнав моральних страждань, які виражені у фізичному болі, завданому покусами собаки, тривалому лікуванні, порушенні нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з неможливістю відвідування гуртків, звільнення від занять фізкультурою, наявності страху виходити гуляти, на власному подвір`ї, в парку. Враховуючи завдані моральні страждання малолітньому ОСОБА_4 , виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 тисяч гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Усі інші аргументи відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України професійна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу представником позивачки надано розрахунок судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку із розглядом справи, акт виконаних робіт від 15.05.2024 року, на суму 40000 грн.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного суд вважає, що заявлена представником позивача сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн. є неспівмірною зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову, суд вважає співмірними витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн.

Відповідно положень статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненю судовий збір в сумі1773,18 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 9439,38 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-89,133,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 6267 ( шість тисяч двісті шістдесят сім) гривень 28 коп., моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1773,18 (одна тисяча сімсот сімдесят три гривні) грн. 18 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9439 (дев`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень) грн. 38 коп. витрат на правничу допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 11 липня 2024 року

Суддя Мигаль Г.П.