Провадження № 2/344/598/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

представника позивача адвоката Венгринюк Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Венгринюк Юрій Володимирович, до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2023 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить : визнати його добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на таку; стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.08.2019 між ним та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Під час реєстрації вказаного правочину, нотаріусом здійснено всю необхідну перевірку належності права власності ОСОБА_7 та обтяжень, які б могли стати підставою для неможливості укладення вказаного договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.10.2021 у справі №344/806/20, яке набрало законної сили 12.11.2021, визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2022 у справі №344/20884/21 позов виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Павлінського В.Д. задоволено та ухвалено скасувати рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 , індексний номер : 48059285 від 10.08.2019 18:58:51 щодо реєстрації права власності на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 . Постановою Івано-Франківського суду вказане рішення залишено без змін. 22.05.2023 відкрито касаційне провадження на таке рішення.

Вважає, що за наявності фактичних обставин, за яких позивач на відповідних правових підставах набув право власності на спірне нерухоме майно квартиру, до того як це майно перейшло у його власність, існувало декілька рівнів спеціальних гарантій захисту права, передбачених національним законодавством. Зокрема, обов`язок нотаріуса перевірити, що перехід права власності відбувався відповідно до закону. За таких обставин позивач є добросовісним набувачем спірного майна, адже жодних підстав для висновку про незаконність набуття права власності безпосередньо ним права власності на таке майно немає, а втрата власником свого майна є неприпустимою, відповідно до закону й становитиме для позивача індивідуальний та надмірний тягар.

На даний час, позивач проживає у спірній квартирі, ним укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачанням природного газу побутовим споживачам, електропостачання, здійснюється оплата всіх житлово-комунальних послуг за таку квартиру.

Також, вважає, що за умови визнання та оспорювання відповідачем права власності ОСОБА_2 , останній має всі належні підстави для захисту своїх майнових прав шляхом звернення до суду для визнання права власності як добросовісний набувач.

21.08.2023- відкрито провадження.

08.09.2023- представником відповідача подано відзив на позов. У позові просив відмовити. В обґрунтування такого, зокрема вказано, що на момент укладення, 01.08.2019, договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 право користування належало ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які на законних підставах туди були вселені та проживали. Разом з тим, звертають увагу, що з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири до суду звернулись саме законні користувачі даної квартири ( ОСОБА_3 ), які не змогли скористатись правом на приватизацію квартири.

Також, спірна квартира в силу норм законодавства України є житловим фондом місцевої ради власністю Івано-Франківської міської територіальної громади та перебуває в управлінні виконавчого комітету, що також встановлено рішенням суду у справі №344/806/20.

Така квартира вибула з володіння та управління виконавчого комітету не з волі міської ради чи законних користувачів цієї квартири. Розпорядженням згідно Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» про передачу у власність ОСОБА_7 квартири по АДРЕСА_3 відповідним органом не приймалось, а відтак не будучи власником даної квартири, ОСОБА_7 не мав права розпоряджатися нею на власний розсуд.

Вважають ОСОБА_2 відповідно до ст. 330 ЦПК України, не може бути визнаний добросовісним набувачем, як і визнання за ним права власності є безпідставним.

Разом з тим, 08.09.2023 представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, так як про своє порушене право ОСОБА_2 дізнався у березні 2020 році ( справа №344/806/21), до суду звернувся у серпні 2023 року без обґрунтування пропущеного строку.

12.10.2023 ухвалою суду залучено до участі в справі у якості третіх осіб : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

12.12.2024 - закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.

У вступному слові представник позивача підтримав позовні вимоги, вказав, що строк звернення до суду не пропущено.

Представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволені позову через безпідставність.

Вислухавши вступне представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

01.09.2021 між ОСОБА_7 ( продавцем) та ОСОБА_2 ( покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 2586.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.10.2021 у справі №344/806/20 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 01 серпня 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 2586. В частині вимог суд вважав, що договір купівлі-продажу квартири, укладений 01 серпня 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 щодо відчуження такої квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 2586, визнано недійсним відповідно до положень ст. 203 ЦК України, оскільки сторона договору ОСОБА_7 не був власником зазначеного майна, та в силу ст. 317 ЦК України не мав права ним розпоряджатись. Розпорядження згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» про передачу у власність ОСОБА_7 квартири по АДРЕСА_2 відповідним органом не приймалось, а відтак не будучи власником даної квартири, ОСОБА_7 не мав права розпорядитися нею на власний розсуд.

Таким рішенням суду також встановлено, що :

- 29.07.1986 ОСОБА_9 видано ордер на житлове приміщення №001440 на право зайняття житлового приміщення з сім`єю з 5 осіб ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), житловою площею 57,65 кв.м., що складається з 2-х кімнат за адресою: АДРЕСА_4 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 9 липня 1986 року за №194.

- Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 перебуває в управлінні Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, а відповідне право користування житловим приміщенням у даній квартирі належить позивачу ОСОБА_3 та третім особам без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.11.2022 у справі №344/20884/21, позов виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішення про державну реєстрацію, задоволено частково. Ухвалено скасувати рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) індексний номер : 48059285 від 01.08.2019 року 18:58:51, щодо реєстрації права власності на двохкімнатну квартиру, загальною площею 80,7 кв.м. за адресою : АДРЕСА_2 . У іншій частині вимог до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського Віталія Даниловича відмовлено. Рішення суду набрало законної сили, залишено без змін постановою Верховного Суду від 05.12.2023.

Таким рішення встановлено також, що згідно із довідкою Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики від 19.07.2022 за №11.1-07/140 - будинок АДРЕСА_6 перебуває у самоуправлінні мешканців. Квартира АДРЕСА_7 вказаного будинку не приватизована. Мешканці даної квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 щодо приватизації квартири АДРЕСА_7 не звертались.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно із даними ЄДДР, що надані на запит суду - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зняті з реєстрації із місця проживання у спірній квартирі 08.08.2023.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала права на це майно, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у разі якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, він може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункт 100)).

Посилання позивача, що він є добросовісним набувачем та законним власником спірної квартири, фактичне позбавлення його права власності призвело до незаконного втручання у мирне володіння майном, не можуть бути підставою для задоволення позову. Одним із елементів дотримання принципу пропорційності при втручанні у право на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації. ОСОБА_2 може захистити своє право на отримання сплачених ним за договором купівлі-продажу, який визнано судом недійсним, грошових коштів шляхом пред`явлення відповідного позову до продавця, що сприятиме дотриманню принципу пропорційності.

На підставі наведеного, так як встановлено рішеннями суддів, спірна квартира АДРЕСА_1 вибула із управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради поза волею; квартира перебуває в управлінні Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради; рішенням суду договір купівлі-продажу квратири, за яким ОСОБА_2 оформив право власності визнано недійсним; зареєстроване за ОСОБА_2 право власності на підставі такого договору було скасовано, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем та визнання права власності на таку квартиру до задоволення не підлягають.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то така до задоволення не підлягає з огляду на наведене.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, строк позовної давності до позовних вимог не може бути застосовано.

Разом з тим, так як у позові відмовлено, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 223, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Венгринюк Юрій Володимирович, до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_5 .

Представник позивача : адвокат Венгринюк Юрій Володимирович, адреса : вул. Донцова, 4, м. Івано-Франківськ;

Відповідач : виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, , адреса : вул. Грушевського,21, м. Івано-Франківськ.

Треті особи :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 09.02.2024.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.