Справа № 456/2549/23
Провадження № 2/456/106/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 102029,31 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що наказом «Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» від 13.05.2019 № 56-к/тр за підписом начальника бюро ОСОБА_1 «Про звільнення ОСОБА_2 » було звільнено з роботи юриста ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 у справі № 456/2212/19 вищевказаний наказ було скасовано, поновлено ОСОБА_2 на посаді юриста КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стягнуто з КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_2 61354,24 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 та стягнуто з КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» у користь ОСОБА_2 8000,00 грн витрат на правничу допомогу. Постановою Верховного Суду від 19.02.2021 касаційну скаргу КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» залишено без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 та постанову Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 без змін.

29.11.2019 згідно з наказом № 155-к/тр від 14.11.2019 Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації за підписом начальника бюро ОСОБА_1 ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді юриста та згідно з п. 4 наказу такій мало бути виплачено середню заробітну плату за 1 місяць у розмірі 4837,00 грн.

29.11.2019 ОСОБА_3 було виплачено заробітну плату у сумі 4091,59 (3893,78 грн заробітна плата за 1 місяць та 187,81 грн - заробітна плата за 1 робочий день листопада 2019 року).

З суми заробітної плати 4837,00 грн за 1 місяць КП ЛОР «Стрийське МБТІ» сплачено військовий збір 1,5% у сумі 72,56 грн, податок з доходів 18% у сумі 870,66 грн, ЄСВ % - 1064,14 грн.

13.11.2020 ОСОБА_2 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 57460,46 грн. 13.11.2020 з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 було сплачено ЄСВ у розмірі 15703,00 грн, що включена в суму 18606,00 грн, податок з доходів у сумі 12848,30 грн, що включена у суму 15923,68 грн, військовий збір у сумі 1070,69 грн, що включено в суму 1326,98 грн.

Також на виконання постанови Львівського апеляційного суд від 03.09.2020 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» ОСОБА_2 було виплачено витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Крім того, внаслідок примусового виконання рішення суду з КП ЛОР «Стрийське МБТІ» було стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн, мінімальні витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн, виконавчий збір у виконавчому провадженні № 63645264 від 18.11.2020 у сумі 76,84 грн.

Таким чином, відповідно до ст. 130, 134, 237 КЗпП України саме ОСОБА_1 як службова особа, який своїми незаконними діями завдав шкоди майну позивача, котрий є власністю територіальної громади Львівської області, є винним у незаконному звільнені працівниці ОСОБА_2 та має покрити повністю заподіяну дійсну шкоду в повному розмірі сплаченого працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплачених податків та обов`язкових платежів на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на правничу допомогу та решту додаткових понесених позивачем матеріальних витрат, що у загальному становить 102029,31 грн. Звільнення ОСОБА_1 25.01.2023 з посади начальника КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» не звільняє його від матеріальної відповідальності перед КП ЛОР «Стрийське МБТІ», що є власністю територіальної громади Львівської області.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Поповим Д.І. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги позивача не визнає та заперечує їх повністю, просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Також просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати.

В обґрунтування заявлених заперечень покликався на те, що трудові відносини з керівником комунального підприємства регулюються контрактом як особливою формою трудового договору. Відповідно до п. 5.2 Статуту КП ЛОР «Стрийське МБТІ» начальник призначається на посаду та звільняється з посади Засновником за погодженням з трудовим колективом.

Відповідач на час звільнення юриста ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України наказом № 56-к/тр від 13.05.2019 займав посаду начальника КП ЛОР Стрийське МБТІ» згідно з контрактом від 15.09.2009, укладеним між Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради та ОСОБА_1 , який у подальшому продовжено неодноразово додатковими угодами.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, тому власником комунального підприємства виступає територіальна громада. Згідно з ч. 1 ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування у розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського віддання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Пункт 4.5. Статуту вказує, що здійснюючи право повного господарського відання підприємство володіє, користується та розпоряджається майном на свій розсуд.

Найменування комунального унітарного підприємства повинно містити слова «комунальне підприємство» та вказівку на орган місцевого самоврядування, до сфери управління якого входить дане підприємство (ч. 5 ст. 78 ГК України).

Відповідно до п. 1.1 Статуту КП ЛОР «Стрийське МБТІ» останнє засноване органом місцевого самоврядування Львівською обласною радою, а згідно з п.1.2 Статуту КП ЛОР «Стрийське МБТІ» підприємство є власністю територіальної громади Львівської області.

Відповідно до виписки з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань КП ЛОР «Стрийське МБТІ» є окремою юридичною особою, засновником та органом управління якого є Львівська обласна рада. Тобто, підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику.

Вважає, що в розумінні ст. 237, ч. 4 ст. 136 КЗпП України належним позивачем у справах про стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, є вищестоящий у порядку підлеглості орган, яким у даній ситуації є Львівська обласна рада. Тому, оскільки позовна заява подана КП ЛОР «Стрийське МБТІ», яке не має повноважень на звернення до суду з такими вимогами до керівника, тобто є неналежним позивачем, це є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Також вважає, що вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат, що полягають у сплаті військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податку з доходів фізичних осіб, компенсації витрат на професійну правничу допомогу, судового збору, мінімальних витрат виконавчого провадження, виконавчого збору задоволенню не підлягають, так як не ґрунтується на вимогах закону. При визначені розміру оплати працівнику часу вимушеного прогулу така виплата була здійснена підприємством на користь ОСОБА_2 без вирахування податків та інших обов`язкових платежів. Проте у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, боржник є податковим агентом, на якого покладається обов`язок по відрахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу. Тобто, визначений рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу 61354,24 грн включає обов`язкові платежі, сплачені податковим агентом (роботодавцем) при виконанні відповідного судового рішення, а саме: податок з доходів, ЄСВ та військовий збір.

Окрім цього зазначив, що відсутні також підстави для стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, оскільки рішення суду від 13.11.2019 виконано КП ЛОР «Стрийське МБТІ» ще до звернення його до примусового виконання. Такі витрати не були зумовлені діями відповідача як керівника підприємства. Причинного зв`язку між відкриттям виконавчого провадження, винесенням постанови про стягнення виконавчого збору та діями відповідача немає.

Вказав, що долучені до відзиву докази підтверджують той факт, що необхідність скорочення штату працівників та визначення посад, які підлягають скороченню, погоджувалось з профкомом КП ЛОР «Стрийське МБТІ». Про таке скорочення знало також і керівництво, засновник підприємства, а саме: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради. Начальник КП ЛОР «Стрийське МБТІ» ОСОБА_1 у справі № 456/2212/190, в якій скасовано наказ № 56-к/тр від 13.05.2019 та поновлено ОСОБА_2 на роботі, стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу участі не брав, вина начальника ОСОБА_1 у вказаному судовому провадженні не доводилась та не встановлювалась. А відтак відповідач у даному провадженні не може відповідати за заявленими позовними вимогами за відсутності доведення його персональної вини щодо завдання шкоди власнику.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому вказав, що відзив на позовну заяву підписано адвокатом Поповим Д.І., який раніше представляв інтереси КП ЛОР »Стрийське МБТІ», зокрема й у цивільній справі № 456/2212/19 та отримував від КП «Стрийське МБТІ» велику кількість конфіденційної інформації, що охоплює предмет адвокатської таємниці та захищається законом, а при поданні даного відзиву незаконно використав дану інформацію при наданні правової допомоги своєму клієнту ОСОБА_1 .

Таким чином, адвокат Попов Д.І. без письмового погодження з клієнтами, щодо яких виник конфлікт інтересів, не може представляти, захищати клієнта або надавати йому правову допомогу, якщо до цього він надавав правову допомогу, здійснював захист або представництво іншого клієнта, від якого він отримав конфіденційну інформацію, дотичну до інтересів нового клієнта. КП «Стрийське МБТІ» не погоджувало письмово з адвокатом Поповим Д.І. питання представництва інтересів ОСОБА_1 , колишнього начальника КП «Стрийське МБТІ», та не надавало письмовий дозвіл на розголошення конфіденційної інформації, отриманої від підприємства на підставі договору про надання правової допомоги № 03/02-20-1 від 03.02.2020.

Відповідно до пояснень, викладених представником відповідача у запереченні щодо відповіді на відзив, такий вказав, що його повноваження по представництву відповідача підтверджені ордером № 1160042 відповідно до укладеного Договору про надання правової допомоги від 20.07.2022. Договір з КП ЛОР «Стрийське МБТІ» від 03.02.2020 № 03/02-20-1 припинив свою дію з 05.02.2022, а тому адвокатом не здійснюється представництво позивача у даній справі.

Будь яких відомостей, які свідчать про наявність конфлікту інтересів, позивачем суду не надано. Сам по собі факт надання відповідачу ОСОБА_1 правової допомоги у справі № 456/2549/23 не свідчить про наявність такого конфлікту.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

11.05.2023 Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2023 року головуючим суддею визначено суддю Яніва Н.М. /а.с. 93/

На запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 94/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2023 позовну заяву Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 14.08.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 95/.

22.08.2023 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Поповим Д.І. подано відзив на позовну заяву /а.с. 118-150/.

28.08.2023 представником позивача Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» подано відповідь на відзив на позовну заяву /а.с. 151-154/.

04.09.2023 відповідачем ОСОБА_1 подано письмові пояснення щодо позову /а.с. 157-188/.

22.09.2023 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Поповим Д.І. подано заяву про застосування строку позовної давності /а.с. 193-194/.

Ухвалою від 22.09.2023 справу розглядом відкладено на 13.10.2023 /а.с. 196/.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2024 (підстава: тимчасова непрацездатність судді, Розпорядження керівника апарату суду № 65 від 20.02.2024) справу розподілено судді Гулі Л.В. /а.с. 203/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.03.2024 позовну заяву Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника, прийнято до розгляду. Підготовче судове засідання призначено на 27.03.2024 /а.с. 204/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.06.2024 /а.с. 214/.

Розгляд справи по суті відбувся 27.06.2024 за участі представника позивача Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Бовтача В.І., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Попова Д.І.

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Представник позивача Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Бовтач В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Попов Д.І. позов заперечили з підстав, наведених у відзиві та запереченні. Окрему увагу суду акцентували на строках звернення позивача до суду, подавши заяву про застосування строків позовної давності.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до до п. 1.1 Статуту Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (надалі КП ЛОР «Стрийське МБТІ»), затвердженого розпорядженням голови Львівської обласної ради № 551-р від 16.11.2005, Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» засноване Львівською обласною радою (надалі Засновник) /а.с. 11-14/.

Підприємство є власністю територіальної громади Львівської області.

Підприємство здійснює виробничу діяльність відповідно до Конституції України та чинного законодавства на основі принципів повного господарського розрахунку, самофінансування та самоуправління у містах обласного підпорядкування Стрий, Моршин, Новий Розділ та населених пунктах Стрийського, Жидачівського Сколівського і Миколаївського районів Львівської області.

Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням.

Згідно з п. 4.2 майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади Львівської області.

Відповідно до п. 4.4 майно належить підприємству на праві повного господарського відання.

Згідно з п. 5.1 Статуту підприємство очолює начальник, який організовує всю роботу підприємства та керує всією виробничою і господарською діяльністю підприємства відповідно до чинного законодавства.

Начальник призначається на посаду та звільняється з посади Засновником за погодженням з трудовим колективом. При призначенні на посаду з начальником укладається контракт (угода), в якому визначаються взаємні права та обов`язки, умови матеріального забезпечення, термін дії контракту, порядок звільнення з посади, а також відповідальність перед Засновником і трудовим колективом (п. 5.2).

Відповідно до п. 5.3 Статуту начальник самостійно визначає структуру підприємства, чисельність працівників та штат.

Пунктом 5.5 Статуту визначено повноваження начальника підприємства, зокрема такий має право, серед іншого, без доручення діяти від імені підприємства, керувати персоналом підприємства, затверджувати штатний розклад та структуру підрозділів, положення про них.

З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що органом управління Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», код 03348614, є Львівська обласна рада /а.с. 9/.

15.09.2009 між Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради (надалі Управління) в особі начальника управління Бандри М.В. та ОСОБА_1 (надалі Керівник) було укладено контракт з керівником Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» терміном дії до 14.09.2014. Відповідно до п. 2.9 Керівник має право у межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати доручення і вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства /а.с. 52-54/.

Відповідно до Додаткової угоди № 18-Д від 26.08.2014 до контракту, укладеного між Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради та начальником Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 термін дії контракту було пролонговано на п`ять років, а саме: до 14.09.2019. Згідно з Додатковою угодою 08-п від 25.07.2019 термін дії контракту пролонговано до 14.09.2024 включно. Наказом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 25.07.2019 № 21-П термін дії контракту з начальником КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 продовжено строком на п`ять років терміном з 15.09.2019 до 14.09.2024 включно /а.с. 55-57/.

Відповідно до наказу № 56-к/тр від 13.05.2019, підписаного начальником КП «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Петрівським М.М. юриста ОСОБА_2 звільнено 13.05.2019 у зв`язку зі скороченням чисельності (штату) працівників та відмовою від переведення на іншу роботуза п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 15/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 у справі № 456/2212/19 позов ОСОБА_2 до КП ЛОР «Стрийське МБТІ» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Скасовано наказ № 56-к/тр від 13.05.2019 Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації про звільнення ОСОБА_2 з посади юриста з 13.05.2019 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді юриста Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Стягнуто з Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_2 61354,24 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 підлягає негайному виконанню /а.с. 16-20/.

Відповідно до наказу № 155к/тр від 14.11.2019 Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_2 поновлено на посаді юриста КП ЛОР «Стрийське МБТІ» з посадовим окладом у розмірі 4837,00 грн. Начальнику виробничого відділу ОСОБА_4 наказано забезпечити доступ до роботи ОСОБА_2 на посаді юриста з 14.11.2019. Головному бухгалтеру наказано виплатити такій середню заробітну плату за 1 місяць у розмірі 4837 грн /а.с. 22/.

Судом встановлено, що 29.11.2019 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» ОСОБА_2 було виплачено 4081 грн, що стверджується списком перерахованої ЗП /а.с. 23/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 залишено без змін, апеляційну скаргу КП ЛОР «Стрийське МБТІ» залишено без задоволення. Вказаною постановою стягнуто з КП ЛОР «Стрийське МБТІ» в користь ОСОБА_2 8000,00 грн витрат на правничу допомогу /а.с. 36-40/.

Постановою Верховного Суду від 19.02.2021 касаційну скаргу КП ЛОР «Стрийське МБТІ» залишено без задоволення. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 та постанову Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 залишено без змін /а.с. 41-47/.

Крім цього, проведення виплат за рішенням суду від 13.11.2019 підтверджується долученими платіжним інструкціями. Так, відповідно до платіжної інструкції № 962 від 13.11.2020 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» виплатило ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57460,46 грн за листопад 2020 року згідно з рішенням суду від 13.11.2019. Відповідно до платіжної інструкції № 965 від 13.11.2020 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» виплатило ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу згідно з рішенням Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 /а.с. 28, 32/.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 63645264 від 18.11.2020 старшим державним виконавцем Стрйиського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дмитрик Р.О. було відкрито виконавче провадження за заявою стягувача ДСАУ про примусове виконання виконавчого листа № 456/2212/19 від 12.11.2020 про стягнення з КП ЛОР «Стрийське МБТІ» в дохід держави судового збору в розмірі 768,40 грн /а.с. 48/.

Згідно з постановою державного виконавця від 18.11.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження для боржника КП ЛОР «Стрийське МБТІ» визначено суму мінімальних витрат у розмірі 200,00 грн /а.с. 49/.

Також відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2020 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 76,84 грн /а.с. 50/.

Згідно з платіжною інструкцією № 990 від 18.11.2020 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» сплатило судовий збір у розмірі 768,40 грн за позовом ОСОБА_2 /а.с. 33/

Також відповідно до платіжних інструкцій № 1003 та № 1004 від 26.11.2020 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» сплатило суму мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн, а також виконавчий збір у виконавчому провадженні № 63645264 від 18.11.2020 у розмірі 76,84 грн /а.с. 34-35/.

У матеріалах справи також наявні копії платіжних інструкцій № 1122, 1123, 1127 від 29.11.2019, № 967, 968, 966 від 13.11.2020 про сплату КП ЛОР «Стрийське МБТІ» податків /а.с. 25-27, 29-31/.

Відповідно до наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 24.01.2023 № 04-ІІ ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25.01.2023 відповідно до ч. 1 ст. 38, ст. 39 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію /а.с. 82/.

Постановами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.11.2022 та 23.12.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП /а.с. 59-81/.

Як вбачається з довідки КП ЛОР «Стрийське МБТІ» № 784 від 01.05.2023, сума, що була сплачена 13.11.2020, 18.11.2020, 26.11.2020 та підлягає до відшкодування КП ЛОР «Стрийське МБТІ» складається з коштів, виплачених ОСОБА_5 на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду від 13.11.2019 за час вимушеного прогулу та постанови Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 у справі № 456/2212/19 витрат на правничу допомогу, коштів відповідно до постанов Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття проваджень у даній справі, сплачених податків з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: 3893,78 грн заробітна плата за 1 місяць згідно з документом № БТІ-126 від 29.11.2019 та платіжним дорученням № 1121 від 29.11.2019;72,56 грн - сплачений військовий збір за з/п за 1 місяць відповідно до платіжного доручення № 1122 від 29.11.2019, 870,66 грн - сплачений податок з доходів із з/п за 1 місяць відповідно до платіжного доручення № 1123 від 29.11.2019, 1064 ,14 грн - сплачений ЄСВ із з/п за 1 місяць відповідно до платіжного доручення № 1127 від 29.11.2019, 57460,46 грн середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до платіжного доручення № 9962 від 13.11.2020, 15703,48 грн - сплачений ЄСВ із середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до платіжного доручення № 967 від 13.11.2020, 12848,30 грн - сплачений податок з доходів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до платіжного доручення № 968 від 13.11.2020, 1070,69 грн сплачений військовий збір із середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до платіжного доручення № 966 від 13.11.2020, 8000 грн витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 відповідно до платіжного доручення № 965 від 13.11.2020, 768,40 грн судовий збір на користь держави, 200 грн розмір мінімальних витрат виконавчого провадження відповідно до платіжного доручення № 1003 від 26.11.2020, 76,84 грн виконавчий збір відповідно до платіжного доручення № 1004 від 26.11.2020. Загальна сума до відшкодування становить 102029,31 грн /а.с. 84/.

В порядку досудового врегулювання позивачем було надіслано претензію про відшкодування шкоди (повернення коштів) у порядку регресу від 05.04.2023 № 627, проте така залишена відповідачем без відповідного реагування /а.с. 89-92/.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу реалізації позивачем права на відшкодування шкоди в порядку регресу,заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівників на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації.

Відповідальність за цією підставою настає також і в тому випадку, коли пряма дійсна шкода підприємству заподіяна невиконанням рішення суду про поновлення працівника на роботі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Акцент на повну матеріальну відповідальність при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі зроблено також у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9. Так, відповідно до п. 33 вказаної постанови при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 161/6047/16-ц, згідно з якими посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу.

Тобто, чинне трудове законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Судам слід пам`ятати, що у такому випадку прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу чи виконання нижчеоплачуваної роботи, якщо суд поновив звільненого з роботи працівника або ж визнав переведення неправомірним (постанова Пленуму ВСУ № 14).

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що за наказом відповідача ОСОБА_1 як керівника КП ЛОР «Стрийське МБТІ» було звільнено ОСОБА_2 , наказ про звільнення був скасований судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме: рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 у справі № 456/2212/19 за позовом ОСОБА_2 до КП ЛОР «Стрийстьке МБТІ», яким також було визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу 61354,24 грн.

Вищевказане рішення суду переглядалось в апеляційному порядку за апеляційною скаргою КП ЛОР «Стрийське МБТІ» та постановою Львівського апеляційного суду від 03.09.2020 залишено без змін. Окрім цього вказаною постановою з КП ЛОР «Стрийське МБТІ» було стягнуто у користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

У подальшому постановою Верховного Суду рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 та постанова Львівського апеляційного суду залишені без змін.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (3893,78 грн +57460,46 грн = 61354,24 грн).

Вищевказані обставини сторонами не спростовувались та не заперечувались.

З урахуванням зазначених норм трудового законодавства, зокрема п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України та встановлених обставин справи, суд дійшов переконання, що саме відповідач ОСОБА_1 як колишній керівник підприємства, за наказом якого незаконно звільнено особу з роботи, має покрити шкоду, заподіяну установі, у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, суд не бере до уваги покликання представника відповідача на ч. 4 ст. 136 КЗпП України в частині подання позову неналежним позивачем, так як, на його думку, КП ЛОР «Стрийське МБТІ» є комунальним підприємством, а тому вищестоящим органом є засновник підприємства Львівська обласна рада, яка й має право звертатись до суду з відповідним позовом.

Так, відповідно до п. 1.4 Статуту КП ЛОР «Стрийське МБТІ» підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням.

Підприємство здійснює виробничу діяльність відповідно до Конституції України та чинного законодавства, на основі принципів повного господарського розрахунку, самофінансування та самоуправління.

Згідно з п. 3.9 Статуту підприємство має право від свого імені укладати договори (угоди, контракти), набувати майнових та особистих немайнових прав та виконувати обов`язки, пов`язані з його діяльністю.

Відповідно до статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Таким чином, аналіз ст. 136 КЗпП України дає підстави для висновку, що звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству його керівником, здійснюється вищестоящим у порядку підлеглості органом, лише у разі перебування цього керівника на своїй посаді на час звернення до суду.

Оскільки, КП ЛОР «Стрийське МБТІ» звернулось із даним позовом до відповідача ОСОБА_1 11.05.2023 в той час, як останній вже був звільнений із займаної посади, то таке звернення з позовом, на переконання суду, не суперечить вимогам закону та відповідає змісту п. 1.4 Статуту підприємства, що надає йому право бути позивачем у судах.

Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача адвоката Попова Д.І. на недоведеність протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 як керівника під час прийняття скасованого судом наказу про звільнення ОСОБА_2 та невстановлення жодним судовим рішенням його персональної вини у незаконному звільненні ОСОБА_2 та відповідно завдання шкоди власнику, оскільки закон не передбачає обов`язкового встановлення вини для керівника, який видав такий наказ.

Доводи представника відповідача про те, що наказ про звільнення ОСОБА_2 відповідач прийняв неодноособово, зокрема звільнення працівника відбулось зі згоди профспілкового комітету, не заслуговують на увагу, оскільки суб`єктом відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, є саме службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу; відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Так, рішенням Стрийського міськрайронного суду Львівської області від 13.11.2019, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.09.2020, які, в свою чергу, залишені без змін постановою Верховного Суду від 19.02.2021, та набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 було незаконно звільнено з роботи саме на підставі наказу, виданого та підписаного ОСОБА_1 , котрий на той час займав посаду директора КП ЛОР «Стрийське МБТІ».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Долучені представником відповідача докази, а саме: копія подання про можливе скорочення штату працівників від 31.12.2018, копія протоколу засідання профспілкового комітету № 11 від 31.12.2018, копія подання від 09.04.2019, копія витягу з протоколу засідання профспілкового комітету № 7 від 09.04.2019, копія протоколу засідання профспілкового комітету № 8 від 16.04.2019, акт від 16.04.2019, протокол засідання профспілкового комітету № 9 від 23.04.2019, подання від 07.05.2019 № 893, протокол засідання профспілкового комітету № 10 від 13.05.2019, копія наказу № 3 від 20.02.2019, копія попередження про заплановане вивільнення, копії штатного розпису були безпосередньо досліджені судом під час розгляду справи № 456/2212/19 за позовом ОСОБА_2 до КП ЛОР «Стрийське МБТІ» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, таким була надана відповідна правова оцінка, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення, а тому такі не потребують додаткової правової оцінки та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд не бере до уваги /а.с. 130-145/.

На підставі вищенаведеного, суд, врахувавши той факт, що звільнення ОСОБА_2 з посади юриста КП ЛОР «Стрийське МБТІ» відбулося із порушенням вимог закону на підставі наказу про звільнення № 56-к/тр від 13.05.2019, який був підписаний саме відповідачем ОСОБА_1 як керівником КП ЛОР «Стрийське МБТІ» у межах його компетенції, тому саме ОСОБА_1 як службова особа, яка видала наказ про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи, що суду надано докази на підтвердження перерахунку коштів ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 61354,24 грн, а сторона відповідача не спростувала надані докази, то саме ця сума заподіяної підприємству шкоди підлягає стягненню на користь останнього з його колишнього керівника ОСОБА_1 шляхом задоволення позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача в якості відшкодування завданої шкоди витрат, що полягають у сплаті військового збору (72,56 грн та 1070,69 грн), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (1064,14 грн та 15703,48 грн), податку з доходів фізичних осіб (870,66 грн та 12848,30 грн), то такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, у пункті 164.6 статті 164 Податкового кодексу України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків).

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана у випадках, передбачених ПК України, утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України у справі № 9901/407/19, який суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Позовні вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн, мінімальних втрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн та виконавчого збору в розмірі 76,84 грн також задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема п. 8 ст. 134 КЗпП України, відповідно до якого пряма дійсна шкода обмежується грошовою сумою, виплаченою звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу чи виконання нижчеоплачуваної роботи, або ж за невиконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області про поновлення ОСОБА_2 на роботі від 13.11.2019 було виконано у частині поновлення на роботі 14.11.2019, тобто ще до відкриття виконавчого провадження № 60616070, що мало місце 15.11.2019 /а.с. 21/.

Що стосується покликання представника відповідача на застосування строків позовної давності, суд звертає увагу на таке.

Позиція відповідача базується на тому, що виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2019 про поновлення на роботу ОСОБА_2 проведено 13.11.2020, проте з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу позивач звернувся тільки 13.05.2023, чим пропустив визначений законом річний строк звернення до суду.

Згідно з частиною третьою статті 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Заявляючи відповідне клопотання про поновлення встановленого законом строку, особа не повинна наводити конкретних причин пропуску такого строку, крім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, так як строк звернення до суду не пропущено.

Оскільки позивач звернувся до суду 13.05.2023, а карантин на території України діяв як на час звернення з позовом до суду, так і на час проведення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та був скасований тільки 30.06.2023, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Вищезазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 11.12.2023 у справі № 947/8885/21.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не впливають.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь КП ЛОР «Стрийське МБТІ» у порядку регресу шкоду, заподіяну підприємству внаслідок незаконного звільнення працівника, в розмірі виплаченого ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що становить 61354,24 грн.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 920,31 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (61354,24х1530,44:102039,31=920,31).

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Котляревського, 27, ) матеріальну шкоду в порядку регресу, заподіяну внаслідок незаконного звільнення працівника, в розмірі 61354,24 грн (шістдесят одна тисяча триста п`ятдесят чотири грн 24 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» судовий збір у розмірі 920,31 грн (дев`ятсот двадцять грн 31 коп.)

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.07.2024.

Суддя Л.В.Гула