ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4085/24

Головуючий у першій інстанції - Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1014/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

з секретарем: Шкарупа Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересовані особи: Перша Чернігівська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Міністерство оборони України

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті (суддя Супрун О.П.), постановлене в м. Чернігові о 10 годині 30 хвилин, повний текст рішення виготовлено 31.05.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

25.03.2024 заявниця звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про встановлення факту смерті її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області. Заява обґрунтована тим, що заявниця є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 26.02.2022 брав участь у заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Витягом з підсумкового бойового донесення 10 окремого танкового батальйону 3 ОТБр від 04.04.2022 встановлено, що навідник 3 взводу 2 танкової роти солдат ОСОБА_2 зник безвісти у зв`язку з виконанням бойового завдання, про що 07.05.2022 повідомлено заявницю. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2022 № 55 в ході проведення службового розслідування встановлено, що 04.04.2022 під час виконання бойового завдання біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області ворожим снарядом був підбитий танк № НОМЕР_2 , до екіпажу якого входив навідник старший солдат ОСОБА_2 . У танка № НОМЕР_2 здетонувала боєукладка, внаслідок чого солдат ОСОБА_2 загинув. У зв`язку з відсутністю лікарського свідоцтва про смерть сина, заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про його смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, що й стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задоволено, встановлено факт смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Чернігів) 04.04.2022 біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області.

Задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлення факту смерті має для заявниці юридичне значення, а сукупність наданих нею доказів свідчить про загибель ОСОБА_2 04.04.2022 біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області при виконанні свого військового обов`язку, тому подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті. Міністерство оборони України в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що ЦК України передбачено порядок визнання фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом. Судом першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення не було враховано норми ч.2 ст.46 ЦК України яка є спеціальною нормою щодо норми ст.315 ЦПК України і саме норми ЦК України підлягають застосуванню у разі, коли має місце зникнення особи безвісти відсутньою в умовах збройного конфлікту.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті. Міністерство оборони України в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що ЦК України передбачено порядок визнання фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом, але судом першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення не було враховано норми ч.2 ст.46 ЦК України яка є спеціальною нормою щодо норми ст.315 ЦПК України і саме норми ЦК України підлягають застосуванню у разі, коли має місце зникнення особи безвісти відсутньою в умовах збройного конфлікту.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 21.02.2003 Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції (а.с. 9).

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2022 № 23 старший солдат ОСОБА_2 призначений наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.03.2022 № 31-РС, навідник ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 117281А, який прибув із військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_6 , з 14.03.2022 зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення і вважається таким, що з 14.03.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 15).

Як убачається з Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.04.2022 № 44 солдат ОСОБА_2 - навідник 1 взводу 2 танкової роти військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 з 02.04.2022 вважається таким, що вибув в район за призначенням з метою виконання бойового завдання (а.с. 16).

Згідно з Витягом з підсумкового бойового донесення 10 окремого танкового батальйону 3 ОТБр від 04.04.2022, навідник 3 взводу 2 танкової роти солдат ОСОБА_2 є безвісти зниклим (а.с. 18).

З метою встановлення причин і обставин відсутності або загибелі (смерті) старшого солдата ОСОБА_2 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.04.2023 № 115 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування.

За змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.05.2022 № 55 в ході проведення службового розслідування встановлено, що 04.04.2022 під час виконання бойового завдання біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області ворожим снарядом був підбитий танк № НОМЕР_2, екіпаж якого складали: командир танку, навідник старший солдат ОСОБА_2 та механік-водій. У танка № НОМЕР_2 здетонувала боєукладка, але від загибелі внаслідок детонації екіпаж врятувало те, що після удару снаряду відкрився люк командира танку, і це не створило всередині великого тиску. Командир танку та механік-водій вибралися назовні через свої люки. У навідника ОСОБА_2 , за свідченнями ОСОБА_3 був тугий люк, ручку якого доводилося забивати штопором гармати аби закрити. Коли танк підбили, ОСОБА_2 серед полум`я і диму, ймовірно, не знайшов штопор гармати, щоб вибити ручку та відрити свій люк. Відкрити цей люк ззовні не могли через дуже щільний ворожий обстріл. За свідченнями командира танку, він, відповзаючи від підбитого танку, бачив силует свого відкритого люка, а люк навідника був закритим, тобто ОСОБА_2 лишився у танку. Згодом командир танку та механік-водій добралися до яру, звідки були евакуйовані на броні ще одного танку в безпечне місце. 04.04.2022 евакуювати з місця подій підбитий танк № НОМЕР_2 та навідника ОСОБА_2 можливості не було. За наведених обставин солдат ОСОБА_2 загинув під час ведення бою (а.с. 12).

Дані обставини підтверджуються також актом службового розслідування, витягом з Журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 та письмовими поясненнями командира з танкового взводу 2 танкової роти (а.с. 13-14, 17, 19).

За результатами проведеного службового розслідування, 05.05.2022 складено акт про настання смерті старшого солдата ОСОБА_2 (а.с. 20).

07.05.2022 заявницю сповіщено про те, що її син - навідник танкового взводу в/ч НОМЕР_4 в/ч НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.04.2022 зник безвісти під час виконання бойового завдання (а.с. 11).

Протягом останніх двох років жодних відомостей про місцезнаходження ОСОБА_2 не надходило.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 297 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 297 ЦПК України).

Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (абзац 1 частини першої статті 317 ЦПК України).

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України)

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 у справі, яка переглядається (а. с. 2-4 ) свідчить про те, що заявниця фактично просить суд встановити факт смерті її сина ОСОБА_2 (військовослужбовця) у певний час - 04.04.2022 під час виконання бойового завдання біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області, з метою забезпечення соціального захисту відповідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та отримання свідоцтва про смерть сина.

Як на фактичні підстави звернення до суду заявниця посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її син ОСОБА_2 загинув під час бойових дій, що підтверджується актом про настання смерті від 05 травня 2022 року.

Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця ОСОБА_1 посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала суду копію акта про настання смерті від 05 травня 2022 року (а. с. 13-14), в якому зазначено вірогідне припущення, що оскільки ОСОБА_2 перебував у танку № НОМЕР_2 біля села Бражківка Ізюмського району Харківської області, який був підбитий підчас бою, ворожим снарядом, внаслідок чого здетонувала боєукладка та люк танку в тій частині, де перебував ОСОБА_2 не відкрився. Інші члени екіпажу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через відкритий люк вибрались назовні, але не змогли відкрити інший люк у танку через щільний ворожий обстріл.

Крім того, заявниця надала суду копію сповіщенням № 32 в якому вказано про те, що старший солдат ОСОБА_2 4 квітня 2022 року зник безвісті під час виконання бойового завдання.

Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

З огляду на це підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її сина ОСОБА_2 (військовослужбовця) у певний час - 4 квітня 2022 року під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_2 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Отже, рішення суду першої інстанції не можна визнати законними та обґрунтованими, воно підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.

Головуючий: Судді: