ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5313/24 Справа № 188/560/23 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Ольховик-Красільнікової Любові Павлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» (далі ТОВ «Першотравенський РСЗ») про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову посилався на те, що 01 серпня 2006 року його було прийнято слюсарем-ремонтником 2-го розряду в цех ремонту гірничошахтного обладнання до ТОВ «Першотравенський РМЗ». З 29 липня 2013 року по 07 березня 2023 року він працював вальцювальником з 5-денним робочим днем та двома вихідними. Наказом директора від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» зобов`язано працівників цеху металоконструкцій вийти на роботу в першу та другу зміну 25 лютого 2023 року, тобто в суботу, що є вихідним днем, з яким його було ознайомлено 24 лютого 2023 року під підпис, де ним було зазначено «не згоден у зв`язку з сімейними обставинами». В результаті чого, 25 лютого 2023 року він не вийшов на роботу у 1 зміну. Наказом директора від 07 березня 2023 року його було звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки робота у вихідний день забороняється. Зазначав, що він відпрацював останню зміну 24 лютого 2023 року, тому наступний день 25 лютого 2023 року є його законним вихідним днем відповідно до табелю обліку робочого часу. Він вважає, що відповідно до наказу директора «Про роботу у вихідний день» від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД працівники мали виконувати надурочні роботи, тобто роботи понад встановлений робочий час, при цьому, як він вважає, відсутні виняткові підстави для виходу працівника на роботу у вихідний день, а враховуючи те, що є вичерпний перелік підстав для виходу працівника на роботу у вихідний день, нагальної необхідності для виходу працівника у вихідний на роботу не було, тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Першотравенський РСЗ» від 07 березня 2023 року №140-к про його звільнення з посади вальцювальника 3 розряду бригади з виготовлення металевої крепі цеху металоконструкцій служби заступника директора з виробництва; поновити його на посаді вальцювальника 3 розряду бригади з виготовлення металевої крепі цеху металоконструкцій служби заступника директора з виробництва з 08 березня 2023 року; стягнути з ТОВ «Першотравенський РСЗ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що робочим тижнем позивача є тиждень, встановлений Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Першотравенський РСЗ», з понеділка по п`ятницю з двома вихідними (субота та неділя), вихід на роботу 25 лютого 2023 року (в суботу) є нічим іншим, як роботою понад встановлений робочий час, а тому цей день має фіксуватись в табелі робочого часу як НУ (надурочні роботи), а не як Р (робочі години). Вказувала, що прогулом вважається відсутність працівника як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, а надурочною роботою є робота понад встановлений робочий час, то відповідно і звільнити працівника за прогул у зв`язку з невиконання надурочних робіт є неможливим та таким, що не відповідає нормам трудового законодавства.

20 травня 2024 року ТОВ «Першотравенський РСЗ» надали відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказують, що представник позивача підміняє поняття, що регулюються різними нормами КзпП України, оскільки, згідно ст. 62 КзпП України, надурочною є робота понад установлену тривалість робочого дня (понад установлену тривалість щоденної роботи (зміни) або понад нормальну кількість робочих годин за обліковий період при підсумованому обліку робочого часу), а залучення окремих працівників до роботи у вихідні регламентується положеннями ст.71 КзпП України та допускається лише у виняткових випадках, визначених законом. Зазначали, що відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану у період дії воєнного стану не застосовуються норми ст. 71 КзпП України, що свідчить про те, що в умовах воєнного стану прямої заборони на залучення працівників до роботи у вихідний день немає. Звертали увагу, що призначення робочого дня у суботу 25 лютого 2023 року було викликано виробничою необхідністю для виготовлення та своєчасного постачання арочного кріплення КШПУ та зрив поставки даної продукції призвів до зриву прохідницьких робіт в ряді шахт. Враховуючи зрив поставки продукції від якої залежить енергозабезпечення області та держави під час воєнного стану, вони вважають, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача є законним та обґрунтованим. Крім того, позивач не наводив поважних причин відсутності на роботі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 01 серпня 2006 року відповідно до наказу № 1 було прийнято слюсарем-ремонтником 2-го розряду до цеху ремонту гірничо-шахтного обладнання.

17 квітня 2013 року присвоєно суміжну професію вальцювальника 2-го розряду.

29 липня 2013 року переведений вальцювальником 2-го розряду цеху литва, поковок та виготовлення арочного кріплення.

04 грудня 2014 року надано 3-й розряд вальцювальника.

01 січня 2015 року переміщений вальцювальником 3-го розряду до цеху металоконструкцій.

З 01 січня 2015 року ОСОБА_1 працював на посаді вальцювальника 3 розряду бригади з виготовлення металевої крепі цеху металоконструкцій служби заступника директора з виробництва, у якого, відповідно до табеля обліку робочого часу, встановлено 5-денний робочий тиждень з двома вихідними (субота та неділя).

Наказом директора ТОВ «Першотравенський РСЗ» від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» зобов`язано працівників цеху металоконструкцій вийти на роботу в першу та другу зміну 25 лютого 2023 року, тобто в суботу, що є вихідним днем.

Вказаний наказ мотивований необхідністю своєчасного виготовлення арочного кріплення, відповідно до укладеного договору з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

З наказом від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» 25 лютого 2023 року ОСОБА_1 був ознайомлений 24 лютого 2023 року, де зробив напис «не згоден за сімейними обставинами».

25 лютого 2023 року ОСОБА_1 на роботу в 1 зміну не вийшов, у своїх письмових поясненнях 27 лютого 2023 року зазначив, що субота є вихідним днем, нагальної потреби для виходу у вихідний день не було.

Наказом № 140-к від 07 березня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено за прогули без поважної причини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день», висловивши свою незгоду з останнім, зі зміненим графіком роботи ознайомлюватись категорично відмовився, на роботу 25 лютого 2023 року не вийшов, оскільки, виходячи з його особистих пояснень, не вбачав виробничої необхідності у виходу на роботу 25 лютого 2023 року, так як це був вихідний день і у нього були сімейні обставини. Поважних причин, які унеможливлювали явку позивача на роботу для виконання своїх обов`язків позивач в судовому засіданні не надав.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції ,виходячи з наступного.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 67 КЗпП України, при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п`ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні допускається лише у виняткових випадках, визначених законодавством та ч. 2 ст. 71 КЗпП України, а саме для: відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків; відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей,загибелі або псування майна; виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства в цілому або його окремих підрозділів; виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.

З матеріалів даної справи встановлено, що наказом директора ТОВ «Першотравенський РСЗ» від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» зобов`язано працівників цеху металоконструкцій вийти на роботу в першу та другу зміну 25 лютого 2023 року, тобто в суботу, що є вихідним днем.

З наказом від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» 25 лютого 2023 року ОСОБА_1 був ознайомлений 24 лютого 2023 року, де зробив напис «не згоден за сімейними обставинами».

25 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 на роботу в 1 зміну не вийшов, у своїх письмових поясненнях 27 лютого 2023 року зазначив, що субота є вихідним днем, нагальної потреби для виходу у вихідний день не було.

Позивач, не заперечуючи свою відсутність на роботі 25 лютого 2023 року, заперечує сам факт необхідності роботи у вихідний день та зазначає, що відпрацював за графіком 20 днів, 160 годин.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22, 24 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі №643/10816/17 (провадження № 61-188св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21) вказано, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, позивач не заперечував факт відсутності його на робочому, мотивуючи поважність такої відсутності виключно тим, що субота є вихідним днем, що також вбачається і з його пояснень від 27 лютого 2023 року.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не доведено поважних причин відсутності на робочому місці 25 лютого 2023 року, та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку (частина третя статті 89 ЦПК України).

Судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, судом апеляційної інстанції не встановлено. А правильне по суті й законне судове рішення не може бути скасованим з формальних підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ольховик-Красільнікової Любові Павлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 липня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко