У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2024 р. Справа № 597/369/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді - Торської І.В.

за участі секретаря судового засідання - Лопушняк З.П.

у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заліщики у цивільній справі, яка розглядається у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділ соціального забезпечення №4 Управління соціального захисту населення Чортківської РВА, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 пpо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Заявник вказував, що встановлення факту, що має юридичне значення йому необхідно для захисту прав та інтересів його та його доньки, а також для можливого призначення йому соціальної допомоги як особі, що утримує та виховує самостійно неповнолітню доньку ОСОБА_3 , 2007 року народження. З матір`ю дитини він розлучений, на даний час вона перебуває поза межами України.

Згідно з ухвалою суду від 27.03.2024 вказана заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження на 16.05.2024.

Ухвалою суду від 05.06.2024 року залучено до участі у справу як заінтересованих осіб: Службу у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Відділ соціального забезпечення №4 Управління соціального захисту населення Чортківської РВА.

У судовому засіданні 05.06.2024 Заявник та його представник подану ним заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з вищевикладених підстав та пояснив, що з 2021 року мати взагалі не цікавиться життям та вихованням доньки, тому встановлення даного факту потрібно йому для захисту прав та інтересів його та його доньки, а також для можливого призначення йому соціальної допомоги як особі, що утримує та виховує самостійно неповнолітню доньку.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши заявника, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що Заявник - ОСОБА_1 та Заінтересована особа - ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.03.2022 року у справі №597/199/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

З Акту про фактичне місце проживання без реєстрації від 02.01.2024 виданого старостою ОСОБА_4 , вбачається, що в господарстві по АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , 1984 року народження, але з 2021 року в господарстві не проживає і не утримує неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до характеристики від 02.01.2024 № 19-20/6/2 виданого старостою ОСОБА_4 , встановлено, що за час проживання на території Дунівського старостинського округу ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони.

Довідкою від 16.02.2024 № 19-15/6/179 виданої старостою ОСОБА_4 , встановлено, що на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходяться неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 2016 року народження, так як їх матір ОСОБА_6 , 1984 року народження з 2021 року в господарстві по АДРЕСА_1 , не проживає, участі у вихованні та утриманні дітей не бере.

Відповідно до довідки від 15.02.2024 № 25 виданої директором ВСП Заліщицький фаховий коледж ім. Є. Храпливого НУБіП України встановлено, що вихованням доньки ОСОБА_3 займається тільки батько, ОСОБА_1 , який і забезпечує належні умови для проживання та навчання. За час навчання в коледжі, батько ОСОБА_3 постійно цікавиться її навчанням, здоров`ям та перебуванням у навчальному закладі. Відвідує батьківські збори та телефонує куратору групи. Мати не бере участі у вихованні та утриманні дочки і не цікавиться нею.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідне йому для можливості оформлення документів щодо соціальної допомоги, для захисту прав та інтересів його та його доньки.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Вказаним законом не передбачено надання державної допомоги батьку, який самостійно виховує дитину, при тому, що батьки розлучені та проживають окремо.

Також діючим законодавством передбачена можливість звернення до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини одним із батьків, зокрема з тим, з ким проживає дитина, при цьому рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини не вимагається.

У постанові від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Отже, вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей є неналежним способом захисту прав заявника щодо виховання його неповнолітніх дітей.

Порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей діючим законодавством не визначений.

Разом з цим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дітей батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Доказами, документами, що підтверджують самостійне виховання батьком дитини віком до 18 року можуть бути: рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, рішення суду про визнання матері дитини безвісно відсутньою, рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком дитини, рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, нотаріально посвідчений договір між батьками, яким визначене місце проживання дитини з батьком, тощо.

Отже, захист порушених прав, у зв`язку з не виконання не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Питання належного виховання дитини, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними. Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідальність щодо виховання дитини покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Обов`язки батьків висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України.

Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про наявність спору про право та підстав для залишення даної заяви без розгляду, що не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду із відповідною позовною заявою у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.260, 261, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділ соціального забезпечення №4 Управління соціального захисту населення Чортківської РВА, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право на подання позовної заяви на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ірина ТОРСЬКА