Провадження №2-о/760/486/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), заінтересована особа Солом?янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 03067, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 1/28, ) про встановлення факту смерті особи,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Семашко Д.М., звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою, у якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 35 років, місце смерті: Україна, Донецька область.

В обґрунтування вимог заяви зазначила, що вона є рідною сестрою брата ОСОБА_2 . 12 серпня 2005 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб і змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У січні 2024 року ОСОБА_2 поїхав до батьків за адресою: АДРЕСА_3 . 18 січня 2024 року він допомагав батькам з ремонтом автомобіля, де йому стало зле і батьки викликали швидку допомогу яка забрала його до лікарні. 19 січня 2024 року батькам повідомили з лікарні про смерть їх сина ОСОБА_2 , причина смерті: гостре отруєння чадним газом. 19 січня 2024 року відділом РАГС Шахтарського районного управління юстиції МЮ донецької народної республіки видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 батьками ОСОБА_2 здійснено його поховання, що підтверджується свідоцтвом про поховання. ОСОБА_1 звернулась із заявою до заінтересованої особи щодо видачі свідоцтва про смерть брата ОСОБА_2 державного зразка. Станом на час подання даної заяви відповідь не була надана. Отримані офіційні документи на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про смерть особи не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. З огляду на вказане, зареєструвати факт смерті свого рідного брата ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України вона не в змозі, оскільки документи видані на території днр яка не підконтрольна Україні, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію смерті особи не створює жодних юридичних наслідків. Отримання свідоцтва про смерть у ВДРАЦС неможливо на території України, оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено нею документи, а саме свідоцтво про смерть, яке видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. ОСОБА_1 необхідно встановлення факту смерті для отримання свідоцтва про смерть та подальшого отримання спадщини після смерті свого рідного брата.

Ухвалою суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник заявника - адвокат Семашко Д.М. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності.

Заінтересована особа Солом?янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно - процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до а. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від № 545 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Судом встановлено наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 , виданим 21 травня 1982 року Стожківською радою міста Шахтарська Донецької області, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . У вказаному свідоцтві батьками зазначені: батько - ОСОБА_6 та мати - ОСОБА_7 (а.с. 8).

ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27 вересня 2005 року, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції (а.с. 9).

Згідно із свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_5 , виданим 01 червня 1988 року Стожківським н/п міста Шахтарська Донецької області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . У вказаному свідоцтві батьками зазначені: батько - ОСОБА_6 та мати - ОСОБА_7 (а.с. 10).

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19 січня 2024 року міським відділом РАЦС Шахтарського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, Ленінський район, донецька народна республіка, російська федерація, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Відповідно до довідки про причину смерті від 19 січня 2024 року № 579, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті набряк головного мозку, гостре отруєння оксідом вуглецю (а.с. 16).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до Наказу «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, вся територія Донецького району із 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи - громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи - громадянина України.

Згідно ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. А тому заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, звернутися за захистом своїх невизнаних прав.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2 , зареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Донецька область, м. Донецьк, причина смерті набряк головного мозку, гостре отруєння оксідом вуглецю.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 430 ЦПК України, суд,-

вирішив:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Солом?янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи, задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Донецька область, м. Донецьк, причина смерті: набряк головного мозку, гостре отруєння оксідом вуглецю.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Солом?янському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), провести реєстрацію смерті на підставі даного рішення.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Солом?янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.О. Тесленко