Справа № 585/1566/24
Номер провадження 2/585/556/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,

секретаря судового засідання Салій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мороз Леся Олексіївна, до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Мороз Л.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просять визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9243 га ( кадастровий номер :01:005:0110), та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3472 (кадастровий номер :01:004:0170) які розташовані на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять земельні ділянки площею 2.924 га, та 0.347 га, розташовані на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області. Спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 стала ОСОБА_1 . Позивач своєчасно вступила в управління та володіння спадковим майном, так як в квітні місяці 2003 року розпорядилася особистими речами померлої. Проте оформити спадщину у нотаріальному порядку позивачка не може, оскільки правовстановлюючий документ - Державний Акт на право приватної власності на землю видано після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в заяві до суду позов підтримала, просила про його задоволення.

Представник відповідача в заяві до суду просив справу слухати без його участі.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе здійснити розгляд заяви без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Роменського міського управління юстиції Сумської області від 24.03.2003 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять земельні ділянки площею 2.924 га, та 0.347 га, розташовані на території Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, що належали спадкодавиці згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії СМ № 011879, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 582 від 25.04.2003 року, та згідно з Державним актом на право власності на землю серії СМ № 077159, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1356 від 28.05.2003 року.

Згідно заповіту від 11 лютого 2002 року, посвідченого ОСОБА_3 , секретарем виконавчого комітету Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, зареєстровано в реєстрі за № 69, ОСОБА_2 заповідла жилий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а також гроші та земельний пай ОСОБА_1 , а жилий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки виконкому Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області від 05.02.2009 року спадкодавиця постійно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала в АДРЕСА_2 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_2 посвідчений 11 лютого 2002 року за реєстровим номером № 69 виконкомом Андріяшівської сільської ради не змінено і не відмінено. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 являється ОСОБА_1 1970 року народження, яка своєчасно вступила в управління та володіння спадковим майном, так як в квітні місяці 2003 року розпорядилася особистими речами померлої.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 23.03.2003 року не заводилася, що підтверджується довідкою зі Спадкового реєстру № 76049607 від 01.03.2024 року виданою приватним нотаріусом Юрченко А.М.

Оформити спадщину у нотаріальному порядку позивач не може, оскільки правовстановлюючий документ - Державний Акт на право приватної власності на землю видано після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою від 01.03.2024 року № 329/01-16, наданою приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А.М.

Відповідно до відповіді на запит Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 27.03.2024 року № 0-18-0.99,3-814/15-24 вбачається, що рішенням Андріяшівської сільської ради 20.03.1996 року прийнято рішення про передачу землі в колективну власність, на підставі якого виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП «Андріяшівське». Державний акт на право колективної власності на землю зареєстрований 22.03.1996 р. До державного акта доданий список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай). ОСОБА_2 занесена до зазначеного списку. Таким чином, набула право на земельну частку (пай). Державні акти зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 582 від 25.04.2003 року, та за № 1356 від 28.05.2003 р.

Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

У відповідності до частини третьої статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких,встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час видачі державного акту на право постійного користування землею від 11 жовтня 1995 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності допред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав інших осіб, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Розпаювання земель колишніх колгоспів розпочалось з 1993 року і ці події є загальновідомими, а тому ОСОБА_2 , як особа, яка була включена до Списку осіб, що мають право на земельну частку, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі КСП «Андріяшівське» зазначеного вище державного акту на землю.

Разом з тим, за життя ОСОБА_2 , КСП «Андріяшівське» не було видано державного акту на землю, однак остання, яка була включена до Списку осіб, що мають право на земельну частку, набули право на отримання земельної частки (паю), а позивачка, як спадкоємиця своїх батьків, набула право на спадкування права батьків на отримання земельної частки (паю).

Отже про порушення свого права позивач мала дізнатись в момент смерті ОСОБА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовим висновком, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що право на позов у позивача виникло з 24 березня 2003 року (момент смерті ОСОБА_2 ), позивачка, як особа, спадкодавиця якої була включені до Списку осіб, що має право на земельну частку, строк позовної давності за її вимогами закінчився 24 березня 2006 року.

При цьому, з позовом до суду позивач звернулась лише 03 квітня 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності на 21 рік, й поважних причин пропуску цього строку не навела.

Порівняльний аналіз термінів «дізналась» та «повинна була дізнатись», що містились в ст. 76 ЦК УРСР, так само, як і термінів «довідався» і «міг довідатись», застосованих у ст. 261 чинного ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивачка не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернулась за його захистом до суду, недостатньо.

Позивачка повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачкою не надано суду доказів про те, що вона не знала та не могла знати про порушення свого права.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачкою позовної давності.

Судова практика у спірних правовідносинах є сталою, Верховний Суд неодноразово висловлював подібну правову позицію, зокрема у постановах від 12 червня 2019 року справі № 702/962/17 (провадження № 61-40068св18), від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16 (провадження № 61-36780св18), від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19), від 03 листопада 2020 року справі № 530/1367/18 (провадження № 61-19378св19), від 29 вересня 2021 року у справі № 686/14921/19 (провадження № 61-3107св20), від 04 жовтня 2021 року у справі № 190/1185/20 (провадження № 61-7084св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 08 листопада 2021 року у справі № 615/870/20 (провадження № 61-4437св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 10 лютого 2022 року у справі № 132/1038/21 (провадження № 61-19793св21), 30 червня 2022 року у справі № 143/849/20 (провадження № 61-1089св21), від 01 лютого 2023 року у справі 289/624/21 (провадження № 61-21014св21), від 06 грудня 2023 року у справі № 190/391/22 (провадження № 61-9705св23).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 524, 529, 549, 555 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 12, 13, 263-265, 273, 315 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мороз Леся Олексіївна, до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Роменського міськрайонного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З повний текстом рішення суду можна буде ознайомитись у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області 12 липня 2024 року або у електронному кабінеті користувача у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» за відповідним номером справи.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г. О. Цвєлодуб