ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1110/23 Номер провадження 22-ц/814/2141/24Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконфренції цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Грибовода Віталія Васильовича та представника ОСОБА_2 - адвоката Гавриленка Олексія Володимировича

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року у складі судді Старокожко В. П.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору дарування земельної ділянки недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельних ділянок та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на нерухоме майно, визнання неукладеними договорів дарування земельних ділянок та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д. В., у якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 липня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Березою Д. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1081; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 21 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Березою Д. В. та зареєстрований у реєстрі за № 3166; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Берези Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 липня 2021 року за індексним номером 59192313; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Берези Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 грудня 2021 року за індексним номером 62452528; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1372 га, кадастровий номер :01:001:0163, та передати її ОСОБА_3 ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,3428 га, кадастровий номер :01:001:0164, та передати її ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі договорів дарування від 09.06.2010 за № 809 та № 811 вона отримала у власність земельні ділянки площею 0,3428 га, кадастровий номер :01:001:0164, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,1372 га, кадастровий номер :01:001:0163, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Ці договори дарування були нотаріально посвідчені, на державних актах зроблено відповідні відмітки про відчуження земельних ділянок із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження, а також проведено державну реєстрацію права власності у Відділі Держземагенства у Хорольському районі Полтавської області.

Вказує, що відповідно до вимог законодавства нею було проведено державну реєстрацію права власності у відповідних органах, станом на дату подання позову вищевказані документи не скасовані, не визнавалися недійсними, а вищевказане майно нею не відчужувалося, тому правові підстави для розпорядження даним майном іншими, окрім неї, особами відсутні.

Проте, 10.05.2023 до її домоволодіння приїхав відповідач ОСОБА_1 з невідомими особами та заявив, що вказані земельні ділянки належать йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 332558851 від 17.05.2023 вона дізналась, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 21.12.2021, серія та номер 3166, який посвідчений приватним нотаріусом Березою Д. В., став власником належної їй земельної ділянки площею 0,3428 га, кадастровий номер :01:001:0164, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яку йому подарувала громадянка ОСОБА_4 , яка в свою чергу придбала цю земельну ділянку у відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач ОСОБА_1 став власником належної їй іншої земельної ділянки, площею 0,1372 га, кадастровий номер :01:001:0163, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яку він придбав у відповідача ОСОБА_2 і яка межує з попередньою земельною ділянкою.

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 набув у власність вказані земельні ділянки незаконно, достовірно знаючи, що їх власником є не відповідач ОСОБА_2 , а позивачка ОСОБА_3

07.07.2023 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Грибовод В. В. подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , який уточнив в ході судового розгляду, та просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 68774460 від 08.08.2023 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого державним реєстратором Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Танчик Т. М.; визнати неукладеними договір дарування земельної ділянки від 09.06.2010, що зареєстрований в реєстрі за № 809 та дарування земельної ділянки від 09.06.2010, що зареєстрований в реєстрі за № 811; зобов`язати ОСОБА_3 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 0,1372 га, кадастровий номер :001:0163, яка розташована за адресою с. Штомпелівка Лубенського (Хорольського) району Полтавської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобов`язати ОСОБА_3 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 0,3428 га, кадастровий номер :001:0164, яка розташована за адресою с. Штомпелівка Лубенського (Хорольського) району Полтавської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 набув право власності на спірні земельні ділянки на підставі посвідчених приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д. В. договору купівлі-продажу № 1081 від 09.07.2021 та договору дарування № 3166 від 21.12.2021, які було укладено із власниками спірних земельних ділянок.

Зазначав, що перед тим, як ОСОБА_1 став власником вказаних земельних ділянок, вони належали відповідачу за первісним позовом ОСОБА_2 із 2002 року, а не позивачці за первісним позовом ОСОБА_3 , які їй хоч і були подаровані ОСОБА_2 09.06.2010, проте остання не здійснила їх державну реєстрацію.

Вказував, що так як договори дарування, на які посилається позивачка ОСОБА_3 , як підставу набуття нею права власності на спірні земельні ділянки, не пройшли державну реєстрацію, вважає, що остання не набула права власності на ці земельні ділянки, а тому ОСОБА_1 у законний спосіб набув права власності та є законним власником земельних ділянок.

Зазначав, що ОСОБА_3 , не набувши права власності на спірні земельні ділянки, збудувала на них нежитлові приміщення, ці будівлі збудовані незаконно, а тому остання повинна привести ці земельні ділянки у придатний для використання стан, відповідно до їх цільового призначення та повернути їх ОСОБА_1 .

Крім того, 04.08.2023 державним реєстратором Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Танчик Т. М. здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 51276782, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1372 га, кадастровий номер :001:0163, за ОСОБА_3 .

Виходячи з того, що на час придбання цієї земельної ділянки ОСОБА_1 цього житлового будинку вже не існувало, вищевказана державна реєстрація речових прав на це нерухоме майно є незаконною.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 липня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Березою Д. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1081.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 21 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Березою Д. В. та зареєстрований у реєстрі за № 3166.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Берези Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 липня 2021 року за індексним номером 59192313.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Берези Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 грудня 2021 року за індексним номером 62452528.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі по 1 431,47 грн з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням, представники відповідачів оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Грибовод В. В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що, враховуючи відсутність відомостей про право власності ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки в ДРРП, Поземельній книзі земельних ділянок та у місцевому фонді документації із землеустрою, вона не набула права власності на спірні земельні ділянки, оскільки не була проведена процедура державної реєстрації договору.

Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 самовільно зайняли спірні земельні ділянки та використовують їх, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 10.05.2023, при цьому ферма збудована на земельних ділянках без відповідних дозволів, а тому є самочинним будівництвом.

Вважає, що дії ОСОБА_3 із самовільного зайняття земельної ділянки та її використання на власний розсуд порушують права ОСОБА_1 як власника земельної ділянки на самостійне володіння, користування, розпоряджання нею.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Гавриленко О. В. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що станом на момент відчуження земельних ділянок у 2021 році ОСОБА_2 був повноправним власником земельних ділянок та мав право вільно ними розпорядитися, мав повний обсяг цивільної дієздатності.

Вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення без наявності в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт переходу до ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки, зокрема, не дослідив поземельні книги на земельні ділянки.

Зазначає, що ОСОБА_3 не надано суду доказів про реєстрацію права власності на земельні ділянки за результатом укладення 09.06.2010 договорів дарування, доказів внесення відповідних записів до поземельної книги, книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі суду надано не було.

Вважає, що судом також не було надано правової оцінки тому, що договори дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є неукладеними.

Наголошує на тому, що позивачем ОСОБА_3 в позовній заяві не було визначено конкретну підставу для визнання оскаржуваних договорів недійсними з посиланням на статті 203, 215 ЦК України та при цьому суд, вийшов за межі позовних вимог, самостійно визначившись із підставою визнання договорів недійсними.

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_3 - адвокат Подорожняк В. В. просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 09 червня 2010 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за номером правочину 3973888, позивачка ОСОБА_3 придбала у відповідача ОСОБА_2 житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :001:0163.

09 червня 2010 року відповідно до договорів дарування земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К. О. та зареєстрованих за реєстровими номерами 809 та 811, відповідач ОСОБА_2 подарував позивачці ОСОБА_3 спірні земельні ділянки кадастрові номери :001:0163 та :001:0164, про що на оригіналі Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 796794 та серія ЯЛ № 796795 нотаріусом вчинено напис про те, що на підставі договору дарування право власності на земельну ділянку переходить до ОСОБА_3 .

Згідно відмітки на оригіналах вказаних державних актів перехід права власності на спірні земельні ділянки до ОСОБА_3 зареєстровано 29.12.2012 у Поземельній книзі Відділу Держземагентства у Хорольському районі Полтавської області за реєстровими номерами 01 001 0163:3:01 та 01:001 0164:3:01, що посвідчено підписом начальника відділу Коваль С. Г. та скріплено гербовою печаткою Відділу Держземагентства у Хорольському районі Полтавської області.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_3 та відмову у задоволенні зустрічного позву ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач набула право власності на спірні земельні ділянки на законних підставах, що доводами апеляційних скарг представників відповідачів не спростовується.

При цьому судом було вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють порядок реєстрації переходу права власності на земельну ділянку на час укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договорів дарування спірних земельних ділянок 09.06.2010.

Зокрема, Порядком здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку», встановлено, що відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акту, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки. Нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки тощо за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку відповідного змісту.

Згідно пункту 14 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021, у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування».

Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку, а результатом цих дій є відмітка територіального органу Держкомзему/Держземагентства на державному акті на право власності на земельну ділянку.

Оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку, які зберігаються у позивача, містять відповідні відомості щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на спірні земельні ділянки 29.12.2012, тому доводи відповідачів про неукладеність договорів дарування земельних ділянок є безпідставними.

Редакція статті 126 ЗК України, що діяла до набрання чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VI, до документів, якими посвідчується право власності на земельну ділянку, відносила державний акт, а також цивільно-правові угоди щодо відчуження земельної ділянки у встановленому законом порядку.

У разі набуття права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тож звертаючись до органу, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, особа покладається на дії державного органу та має правомірні очікування, що такі дії будуть вчинені у відповідності до вимог закону, тому державний акт на право власності на земельну ділянку з відміткою територіального органу Держземагентства про реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку до позивача ОСОБА_3 , що є результатом вчинення відповідних реєстраційних дій із внесенням записів до Поземельної книги, є належним, допустимим та достатнім доказом набуття первісним позивачем права власності на спірні земельні ділянки.

Доводи апелянтів щодо відсутності відповідної інформації у Державному земельному кадастрі на обсяг прав позивача ОСОБА_3 не впливають, оскільки відповідно до пунктів 2-4 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» такі відомості можуть бути внесені до Державного земельного кадастру у порядку, встановленому законом.

Статтею 3 ЦК України встановлено загальні засади цивільного законодавства, до яких, зокрема, належить неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується ще на римській максимі - ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.

Поведінка є недобросовісною, якщо одна сторона договору прийняла виконання від іншої сторони, а після цього посилається на недійсність такого договору або його неукладеність. Якщо поведінка сторони давала іншій стороні підстави вважати, що договір є дійсним (виконувався належним чином сторонами протягом тривалого часу), то наступне висунення вимог про його недійсність або неукладеність є зловживанням правом.

Відповідач ОСОБА_2 , уклавши із позивачем ОСОБА_3 договори дарування спірних земельних ділянок 09.06.2010, діючи всупереч принципу добросовісності, скориставшись відсутністю запису про право власності позивача у Державному земельному кадастрі та отримавши дублікати державних актів, що посвідчують право власності, відчужив дані земельні ділянки відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не маючи для цього жодних правових підстав, що вочевидь є неприпустимим, та порушене право позивача ОСОБА_3 підлягає судовому захисту у спосіб визнання договорів недійсними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за відповідачами, що відповідає вимогам частини другої статті 16, статей 203, 215 ЦК України, частини третьої статті 152 ЗК України та доводами апеляційних скарг представників відповідачів не спростовується.

Встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з наведених в апеляційних скаргах мотивів, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Гавриленка Олексія Володимировича та представника ОСОБА_1 - адвоката Грибовод Віталія Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна