Дата документу 09.07.2024 Справа № 335/5834/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5834/23
Провадження №22-ц/807/1264/24
Головуючий в 1-й інстанції Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Полтавець Тетяни Олександрівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 05 квітня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивачі в особі свого представника адвоката Полтавець Т.О. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначивши наступне. 08.02.2023 року відповідач ОСОБА_4 з метою особистої помсти позивачам та створення перешкод у спілкуванні позивачів з дитиною та бажаючи завдати шкоди своєму колишньому чоловіку, скерувала до ряду правоохоронних та державних органів завідомо не правдиве повідомлення про злочин, у якому вказала факти, які не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Вказана заява є наклепом на позивачів, Позивачі ніколи не здійснювали будь-яких протиправних дій, на які вказує відповідачка, не схиляли інших осіб до вчинення злочинів, не отримували та не давали хабарів. Окрім іншого значних моральних страждань завдає звинувачення відповідачкою позивачів у державній зраді та колабораційній діяльності, позивачі завжди висловлювали та підтверджували діями свої щирі переконання щодо необхідності захисту суверенітету та цілісності України, вони мають високу національну свідомість, високий рівень патріотизму, повагу до територіальної цілісності, влади України та державних символів. Внаслідок вказаних дій було принижено честь і гідність позивачів, спричинено їм фізичні та моральні страждання. Позивачі з урахуванням уточнень від 10.07.2023 року просили суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інформацію про те, що ОСОБА_1 та його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснюють корупційні дії, використовують зв`язки для ухилення ОСОБА_1 від служби в Збройних Силах України, підробляють медичні документи разом з лікарями, працівниками-співробітниками військкоматів та МСЕК та іншими особами, щоб уникнути мобілізації та служби в українській армії, вважають війну проти України несправедливою і намагаються допомогти росії, співпрацюють з російською стороною у війні проти України, розповсюджену ОСОБА_4 у заяві про вчинене кримінальне правопорушення, про корупцію, про дисциплінарний проступок від 08 лютого 2023 року; зобов`язати ОСОБА_4 у п`ятиденний термін після набрання судовим рішенням законної сили спростувати дану недостовірну інформацію, шляхом відкликання у адресатів заяви від 08 лютого 2023 року зі спростуванням її змісту та вказанням на те, що вищевказана інформація, викладена нею, є недостовірною з долученням до заяв про відкликання копій рішення суду у цій справі; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану розповсюдженням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію в розмірі 40 000 грн.

РішеннямОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Полтавець Тетяни Олександрівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заява ОСОБА_4 це умисний наклеп, скерований проти позивачів. Всі факти викладені у заяві не знайшли свого підтвердження в ході чисельних досудових розслідувань та службових перевірок. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку з приводу того, що розповсюджена відповідачкою інформація є реалізацією її права на звернення до відповідних органів, зважуючи на зміст заяви, в якій викладені відповідні факти і інформаціє, що є недостовірними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Мухіної Людмили Сергіївни, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.02.2023 року Відповідач ОСОБА_4 направила на адресу Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Голови СБУ України, Голови УСБУ у Дніпропетровській області, Міністра оборони України, Міністра охорони здоров`я, Генерального прокурора України, Керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Директора державного бюро розслідувань, Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, Директора національного антикорупційного бюро, Директора Харківського територіального управління Національного антикорупційного бюро, Дніпропетровської обласної прокуратури, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпро, Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України» заяву наступного змісту:

«Мені, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мій колишній чоловік ОСОБА_1 (1982 р.н., АДРЕСА_1 ), який закінчив обов`язкову військову кафедру з отриманням ним звання офіцера, у 2017-му році до мого з ним одруження та після нашого розлучення хизувався разом зі своєю мамою - ОСОБА_3 , що нею з її чоловіком і батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з використанням їх партійних зв`язків у «Партія регіонів» та дружби з якимось «сусідством» з головним лікарем однієї з лікарень у м. Дніпро батька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за неодноразові великі хабарі працівникам «військкомату» і лікарям з МСЕКом задля того, щоб ті підробили медичні і інші документи відносно ОСОБА_1 , щонайменше, з 2014 року задля уникнення ним мобілізації і служби у Збройних Силах України. При цьому, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мені особисто хизувалися тим, що таке корупційне підроблення документів задля ухилення від мобілізації серед їх знайомих їх високого соціального рівня є тотальним, що при цьому не виключає їх інших привілеїв за яких за наявності вказаних підроблених документів щодо хронічних захворювань і т.д. одночасно мають посвідчення водія з правом управління, дозволом на зброю і т.д., займають певні посади і займаються іншою діяльністю, яку виключає захворювання у вказаних підроблених медичних документах. Це корупційне підроблення документів і т.д. сім я Кремени обґрунтували не стільки страхом за життя ОСОБА_1 , скільки тим, що вони не вважають війну проти України війною, вважають, що це державна влада України в усьому винна і Україна вбиває своїх громадян на сході України, а тому цей геноцид Україною своїх громадян їх не стосується і вони у цьому не будуть приймати участь, а зроблять усе щоб це припинити і допомогти росії щодо захисту росією Донбасу і Криму від України.

Лікарі, працівники-співробітники військкоматів та МСЕК інші особи, які причетні до підроблення документів ухилянтам -дезертирам, як убачається й таким як ОСОБА_1 одночасно зі скоєнням корупційних посадових службових злочинів здійснюють і антиукраїнську зрадницьку-терористичну діяльність на допомогу росії у війні проти України. Усі особи, що мають причетність до вказаного корупційного масового і системного підроблення медичних і інших документів задля ОСОБА_1 і задля інших осіб - громадян України мають негайно понести різних видів юридичну відповідальність, у тому числі й кримінальну та мають бути негайно звільнені зі своїх посад і ця тотальна злочинність щодо вказаного має бути припинена, а усі ухилянти-дезертири мають бути негайно направлені на захист України від росії з ще й оцінкою дійсних підстав їх ухилення-дезертирства, як у випадку з ОСОБА_1 , який зі своєю сім`єю, з їх слів, це робить на допомогу росії проти України, що в певній мірі підтвердить підроблення вказаних документів задля ОСОБА_1 як лікарями так у військкоматах і в документах інших юридичних та посадових, службових осіб.

Прошу уповноважених на це осіб за ст.ст. 214, 60 КПК України невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання цієї моєї заяви про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та лікарів, працівників МСЕК і т.д., військкоматів, центрів комплектування та соціальної підтримки і т.д. щодо виконання, організації, підбурювання та пособництва службового підроблення документів відносно ОСОБА_1 щодо його хвороб і т.д. і відмові у його мобілізації, службі в ЗСУ і т.д. та за їх у співучасті антиукраїнської діяльності, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати мені, як заявнику документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію цієї заяви і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередженням мого звернення скаргою до слідчого судді за ст.ст. 303- 307 КПК України, у тому числі й за переадресації цієї моєї заяви іншим особам. Уповноважених осіб на протидію кримінальним, корупційним правопорушенням за цією заявою прошу здійснити дії відповідно до Закону, у тому числі з встановленням і припиненням корупційної діяльності зі створення і діяльності у всій Україні системи ухиляння від мобілізації, від служби в ЗСУ і т.д. на користь російської федерації проти України. Прошу звільнити з посад і т.д. усіх причетних до вказаного службового підроблення та вказаної корупційної діяльності проти України на користь російської федерації. Прошу поновити законність. 08лютого 2023р.»

Як вбачається з тексту заяви, заява ОСОБА_4 від 08.02.2023 року була адресована правоохоронним органам та органам державної влади.

Судом дослідженні надані представником позивачів відповіді щодо розгляду заяви ОСОБА_4 , а саме лист КНП «ДЦПМСД № 4» ДМР № 498 від 02.06.2023, лист Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради 4/8-1266 від 26.05.2023 року, лист КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради № 5/427 віл 25 травня 2023 року, лист ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5985 віл 25.05.2023 року, згідно яких заяви ОСОБА_4 розглянуті та надано відповідь, частина заяв у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян» направлена до правоохоронним органів.

Згідно повідомлення ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції № 435/64адв від 26.05.2023 року, за зверненням гр. ОСОБА_4 проводилась дослідча перевірка, за результатами якої 20.03.2023 року прийнято рішення про списання його до справи ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області згідно Закону України «Про звернення громадян».

Судом також досліджено копії матеріалів справи за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_4 від 08.02.2023. З наданих матеріалів вбачається, що ухвалою слідчого судді від 06.06.2023 року задоволено скаргу ОСОБА_4 , зобов`язано уповноважених осіб Дніпропетровської обласної прокуратури внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 від 08.02.2023 року.

На ухвалу суду про витребування доказів від Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла постанова від 03.07.2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000222 від 14.03.2023 року за знаками ч.4 ст. 358 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення були внесені за заявою ОСОБА_4 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 можливо використовує завідомо підроблену медичну довідку МСЕК.

Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено, що заява відповідача ОСОБА_4 , в якій викладена інформація, яку просять спростувати позивачі, була направлена до правоохоронних органів та інших державних органів, і розглянута в порядку ЗУ «Про звернення громадян» та перевірена в порядку, передбаченому КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звернення ОСОБА_4 до правоохоронних органів та інших державних органів є реалізацією прав, передбачених 40 Конституції України. Щодо направлення заяви ОСОБА_4 на адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 , КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я», то зазначені органи мають управлінські повноваження в спеціальних сферах. Під час судового розгляду не встановлено обставин і позивачами не доведено, що викладення даної інформації відповідачем ОСОБА_4 було здійснено з іншою метою, аніж з наміром виконання свого обов`язку щодо повідомлення про наявність можливого кримінального правопорушення, тому звернення Відповідача до органів державної влади є правомірним. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачами не доведено протиправності дій відповідача та, відповідно, порушення особистих немайнових прав позивачів внаслідок зазначення відповідачем інформації про позивачів у змісті своїх звернень, адресованих правоохоронним органам та іншим органам державної влади. Цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування моральної шкоди не може бути покладена на відповідача, виходячи з відсутності ознак цивільного правопорушення з її боку. Тому вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У відповідності із положеннями статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до положень статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частини першої статті 275 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Статтею 277 ЦК України установлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Отже, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до змісту статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача, і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, що містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить основу демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року).

У параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що при дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, параграф 46). Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» визначено, що свобода вираження поглядів, яка захищена частиною першою статті 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

У рішенні Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зауважено, що відповідно до усталеної практики Суду за частиною другою статті 10 Європейської конвенції з прав людини свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь, у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Оскільки подання відповідачкою заяв до правоохоронних, державних та інших органів наділених управлінськими та владними повноваженнями, з метою перевірки відомостей щодо вчинення злочинів та порушення вимог законодавства свідчить про реалізацію особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів зауважує, що звернення громадян до правоохоронних та інших уповноважених органів, які містять певні відомості, з метою їх перевірки, не можуть вважатися поширенням відомостей, які принижують честь, гідність чи ділову репутацію.

Також слід зазначити, що будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика чи оцінка вчинків, вираження власних думок, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності чи ділової репутації і не є предметом судового захисту.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, урахувавши наведені вище норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їм моральної шкоди, понесених моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Полтавець Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 11 липня 2024 року.

Судді: С.В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков