КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6280/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 372/499/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Дубчак Лесею Сергіївною , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року, постановлену у складі судді Зінченко О.М.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення - судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2022 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить в порядку повороту виконання судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2022 р. в справі №372/499/22 стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 41 695,84 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що 27.04.2022 року Обухівським районним судом Київської області в справі №372/499/22 за заявою ОСОБА_3 було видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2022 р. та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Зазначав, що при поданні заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 подала до суду завідомо недостовірну інформацію, що обидва сини проживають з нею та перебувають на її утриманні. На підставі судового наказу було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2. У січні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою про визнання судового наказу від 27.04.2022 р. в справі №372/499/22 таким, що не підлягає виконанню, оскільки один із синів - ОСОБА_5 постійно проживав та продовжує проживати з батьком, знаходиться на повному його утриманні, а інший син - ОСОБА_4 проживає як з батьком, так і з матір`ю протягом однакових проміжків часу по 15 календарних днів та знаходиться на утриманні обох з батьків.

16.02.2023 р. ухвалою суду було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Київським апеляційним судом 24 травня 2023 р. було ухвалено постанову, якою визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказаний судовий наказ від 27 квітня 2022 р. Постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили.

Заявник вказав, що з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №372/499/22 з доходу ОСОБА_1 було утримано та перераховано до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) аліменти в загальній сумі 41 695,84 грн. Зазначені кошти з огляду на визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є набутими ОСОБА_3 безпідставно, та підлягають поверненню ОСОБА_1 . На теперішній час виконавче провадження НОМЕР_2 закінчено.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - Дубчак Л.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що підставою визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є відсутність у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей. Тобто, такого обов`язку у ОСОБА_1 не було ні в момент подання ОСОБА_3 заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, ні на момент видачі такого наказу, ні в подальшому. Таким чином, судовий наказ від 27.04.2022 року визнається таким, що не підлягає виконанню, з моменту його видачі, а отже, презюмується, що він ніколи не створював для ОСОБА_1 жодних обов`язків, а поворот виконання судового рішення можна вважати аналогом реституції.

Наголошує на тому, що поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21.

Вважає, що судовий наказ від 27.04.2022 року не породжує жодних обов`язків у ОСОБА_1 з моменту його видачі, а тому поверненню підлягають усі кошти, безпідставно одержані ОСОБА_3 за таким судовим наказом.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що стягнені з ОСОБА_1 кошти були витрачені на дітей, ґрунтується виключно на усних твердження ОСОБА_3 . Жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини нею надано не було, а тому висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на припущеннях. Звертає увагу, що за судовим наказом від 27.04.2022 року з ОСОБА_1 стягнуто кошти на утримання двох дітей.

При цьому, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що один син проживає з батьком постійно та перебуває на його повному утриманні, а другий син проживає протягом рівних проміжків часу з батьком та матір`ю та перебуває на утриманні обох батьків рівноцінно. Зазначена обставина не спростована ОСОБА_3 та визнається судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Таким чином, на одного з синів кошти ОСОБА_3 не могли бути витрачені, так як він проживає з апелянтом та перебуває на його повному утриманні, а обов`язок матері з утримання другого сина не може бути виконаний за рахунок коштів, стягнених з ОСОБА_1 .

Крім того, судом першої інстанції не заперечується факт подання ОСОБА_3 завідомо неправдивих відомостей щодо місця проживання дітей та їх утримання, що призвело до прийняття незаконного судового наказу, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, таким чином, підтверджено визначену законодавством можливість застосування повороту виконання судового рішення в справі про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Вказує, що апеляційна скарга не містить належного обґрунтування, а фактично вводить апеляційний суд в оману, приховуючи деякі обставини відносин між сторонами. ОСОБА_1 24 січня 2022 року наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 , в зв`язку з чим постановою Обухівського районного суду Київської області був притягнутий до адміністративної відповідальності. При складанні даних матеріалів отримувались пояснення від дітей, які підтвердили неправомірність дій боржника відносно матері, перебування їх на утриманні останньої та відсутність будь-якої допомоги від боржника. Дані дії боржника сприяли переїзду ОСОБА_3 разом з двома дітьми в орендоване житло, що апелянтом не спростовується. Відсутність будь-якої допомоги боржника на початку війни сприяли зверненню ОСОБА_3 з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Відсутність доходу, не утримання дітей на час подачі заяви про видачу судового наказу підтверджується довідкою про доходи боржника №204 від 28 червня 2023 року, що боржник працює на ПрАТ «Обухівський молокозавод» з 11 травня 2022 року. До цього часу боржник не працював, що підтверджується довідкою про заборгованість по аліментам та свідчить про неутримання ним дітей.

Зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року було скасовано та постановлено нове судове рішення про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Дана постанова була прийнята виходячи з рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2022 року по справі №372/1138/22, яким було відмовлено в задоволенні позову боржника до стягувача про звільнення від сплати аліментів. При розгляді даної справи молодший син вказав, що він останні місяці почав проживати п`ятнадцять днів у батька та п`ятнадцять днів з мамою, а до цього він постійно проживав з мамою. Дані обставини апелянтом ігноруються, а вказуються вибірково покази дитини, що є зловживанням процесуальним правом.

Зазначає, що апелянтом належними і допустимим доказами не підтверджується, що стягувач подала підроблені документи або надали завідомо неправдиві відомості. Жодне судове рішення не містить даних про надання ОСОБА_3 неправдивих відомостей, а тому апеляційна скарга є безпідставною. Аліменти, які отримувались ОСОБА_3 , щомісячно перераховувались на рахунки дітей, що було підтверджено в суді першої інстанції. При цьому, ОСОБА_3 , перераховуючи кошти дітям, ними не користувалася, а утримувала дітей за рахунок своїх доходів, а не боржника, що також свідчить про безпідставність апеляційної скарги. Боржник ні в суді першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги належними та допустимими доказами не довів підстав для повороту виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_8 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції апеляційної скарги та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасників справи, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку представника стягувача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що судовий наказ від 27.04.2022 року у справі №372/499/22 не підлягає виконанню з дати набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду, тобто з 24.05.2023 р. З довідки наданої суду вбачається, що з ОСОБА_1 після винесення вказаної постанови аліменти на користь ОСОБА_3 не стягувалися. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 27.04.2022 р. у справі №372/499/22.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2022 року стягувач ОСОБА_3 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягувач вказала, що діти проживають з нею, вона забезпечує усі їх потреби, а боржник не надає матеріальну допомогу (а.с.168-169).

27 квітня 2022 року Обухівським районним судом Київської області в цивільній справі №372/499/22 за заявою ОСОБА_3 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2022 р. та до досягнення старшою дитиною повноліття. (а.с.170)

05.12.2022 року рішенням Обухівського районного суду Київської області було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей. (а.с.171-175)

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню (а.с.80-83).

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Дубчак Л.С. в інтересах ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 р. скасовано та постановлено нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ від 27 квітня 2022 року, виданий Обухівським районним судом Київської області у справі №372/499/22, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2022 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 429,44 грн. (а.с.176-180)

З копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 від 23.06.2023 р. вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №372/498/22, виданого 26.08.2022 р. Обухівським районним судом Київської області, закінчено (а.с.181-183).

Відповідно до копії відповіді Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) вих.№41994 від 10.08.2023 р. на запит ОСОБА_1 , згідно з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №372/499/22, з боржника ОСОБА_1 було стягнуто: серпень 2022 р. - 4137,94 грн., вересень 2022 р. - 6458,55 грн., жовтень 2022 р. - 8327,78 грн., листопад 2022 р. - 5147,69 грн., грудень 2022 р. - 3617,81 грн., січень 2023 р. - 1216,95 грн., лютий 2023 р. - 00,00 грн., березень 2023 р. - 5220,60 грн., квітень 2023 р. - 7568,52 грн. (а.с.183).

З копії довідки про доходи №204 від 28.06.2023 р. вбачається, що ОСОБА_1 працює на ПрАТ «Обухівський молокозавод» з 11.05.2022 р. - 07.03.2023 р. - виробник казеїну, з 08.03.2023 р. - начальник відділу будівництва та ремонту, за період з серпня 2022 р. по квітень 2023 р. сплачено аліменти на загальну суму 41 464,84 грн. (а.с.184)

Згідно з довідкою №3461 від 26.12.2022 р. ОСОБА_4 є студентом інституту комп`ютерно-інформаційних технологій та дизайну ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» денна форма навчання з жовтня 2022 р. за освітнім рівнем «Бакалавр», спеціальність «Інженерія програмного забезпечення». Платником за контрактом (з урахуванням додаткової угоди) є ОСОБА_1 , кошти сплачені 12.09.2022 р. в сумі 21 600 грн. зараховано за контрактом від 24.10.2022 р. в рахунок оплати за навчання (а.с.185-189).

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Особливості повороту виконання рішення суду в окремих категоріях цивільних справ визначено статтею 445 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтовано на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення аліментів. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

При цьому, винятком з цього правила становлять випадки, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З аналізу вищенаведених правових норм убачається, що інститут повороту виконання судових рішень не є абсолютним та має певні обмеження.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про поворот виконання судового наказу, представник відповідача посилався на те, що на підставі скасованого судового наказу було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 41695,84 грн., а відтак просив застосувати поворот його виконання. При цьому стверджує, що судовий наказ був прийнятий на завідомо неправдивих відомостях ОСОБА_3 заявника, а саме про те, що обидва сини проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Як вбачається з матеріалів справи, з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_3 звернулась 27 січня 2022 року. До заяви про видачу судового наказу була додана довідка про спільне проживання матері з дітьми від 25.01.2022 року, видана Відділом реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Обухівської міської ради ( а.с. 8, т. 1), відповідно до якої, до складу сім`ї власника ОСОБА_3 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , входять ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_5 , 2006 року народження.

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей, в якому стверджував, що з лютого 2022 року ОСОБА_3 проживає у найманій квартирі разом з сином ОСОБА_5 , 2005 року народження, який періодично проживає також з позивачем.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2022 року у вказаній справі № 372/1138/22 встановлено:

- відповідно до копії акту від 06.05.2022 року, складеного депутатом Обухівської міської ради Карамаш М.М. , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 та з 2006 року до часу складання акту проживають за вказаною адресою.

- згідно з копією акту обстеження матеріально-побутових умов від 06.05.2022 року, складеного депутатом Обухівської міської ради Карамаш М.М., при обстеженні встановлено, що зі слів сина, ОСОБА_5 , 2006 року народження, стало відомо, що він бажає і далі проживати з батьком, ОСОБА_1 та перебувати на його утриманні за даною адресою.

- відповідно до копії акту № 22 від 19.07.2022 року, складеного депутатом Обухівської міської ради восьмого скликання ОСОБА_12 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 постійно проживають на підставі договору оренди від 09.02.2022 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 окрема кімната, в якій присутні особисті речі дітей, обладнані робочі та спальні місця; мати займається утриманням та вихованням дітей.

- допитані у судовому засіданні діти вказали, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем у квартирі АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає 15 днів у матері та 15 днів у батька.

З викладеного вбачається, що довідка, додана ОСОБА_3 до заяви про видачу судового наказу, не суперечить вищевказаним доказам, оскільки довідка видана станом на 25 січня 2022 року, а докази, що надані у справі № 372/1138/22 - за період, починаючи з лютого 2022 року, і викладену в ній інформацію неможливо вважати завідомо недостовірною.

Київський апеляційний суд у постанові від 24.05.2023 року зазначив, що проживання однієї дитини разом із заявником, повне утримання ним цієї дитини, а також утримання іншої дитини в рівних частинах з колишньою дружиною у зв`язку з регулярністю проживання цієї дитини з кожним з батьків визначений проміжок часу, в силу закону, а саме ст. 180, 181 СК України, виключає наявність у боржника ОСОБА_1 обов`язку сплачувати на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказані обставини та наявні у справі докази ОСОБА_3 не спростовані. В даному випадку стягнення із заявника аліментів на підставі судового наказу в примусовому порядку на утримання дітей, які і так ним утримувались і утримуються до теперішнього часу, не відповідає принципам законності та справедливості. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей у відповідності до положень ст.432 ЦПК України є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 27.04.2022 р. виданого Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/499/22.

При цьому, у постанові Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року не було указано підставою для визнання судового наказу від 27.04.2022 року таким, що не підлягає виконанню, повідомлення та надання ОСОБА_1 завідомо неправдивих відомостей або подання нею підроблених документів при розгляді заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, наведені заявником обставини не підтверджують того факту, що судовий наказ Обухівського районного суду Київської області від 27.04.2022 року у справі №372/499/22, що був виданий на підставі заяви ОСОБА_3 від 27 січня 2022 року, був обґрунтований на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях заявника, що могло б бути єдиною підставою для повернення коштів, що були отримані за судовим рішенням про стягнення аліментів, а тому в силу ч. 2 ст. 445 ЦПК України підстави для здійснення повороту виконання судового рішення про стягнення аліментів відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовий наказ не породжує жодних обов`язків у ОСОБА_1 з моменту його видачі, а тому поверненню підлягають усі кошти, безпідставно одержані ОСОБА_3 за таким судовим наказом, колегія суддів відхиляє, оскільки заявником не надано належних доказів того, що судовий наказ Обухівського районного суду Київської області від 27.04.2022 року у справі про стягнення аліментів був обґрунтований на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Отже, при вирішенні питання про поворот виконання стороною відповідача не було надано суду доказів того, що судове рішення про стягнення аліментів було ухвалено на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях позивача, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність підстав для застосування повороту виконання судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає безпідставними, адже спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в ухвалі суду першої інстанції.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Вказана позиція висловлена Верховним Судом, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22.

Як вбачається з ордеру № 1503190 від 29 листопада 2023 року, адвокат Кулініченко Г.В. надає правову допомогу ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги № 123 від 21 вересня 2023 року ( а.с. 198, т. 1, а.с. 17, т. 2).

Проте матеріали справи не містять ні договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Кулініченко Г.В., ні будь-яких інших доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість.

Отже, відсутність документального підтвердження витрат ОСОБА_3 на правову допомогу, що уже сплачені або мають бути сплачені, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Дубчак Лесею Сергіївною , - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року - залишити без змін.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.