Справа № 464/3037/22 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/513/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Львів

Справа №464/3037/22

Провадження № 22ц/811/513/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова, ухвалене у м. Львові 27 грудня 2023 року у складі судді Шашуріної Г.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ; з участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

встановив:

26 липня 2022 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач не проживає у цій квартирі протягом тривалого часу, в утриманні житла участі не бере, особистих речей не має, квартирою не користується і не цікавиться.

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою. Просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог посилається, що він зареєстрований за вказаною адресою, однак відповідач не впускає його у квартиру, змінив замок на вхідних дверях. У зв`язку з цим він ( ОСОБА_1 ) звертався в поліцію. Зазначає, що акти від 31 січня 2018 року, 28 лютого 2018 року та 3 лютого 2022 року, у яких зазначено, що він ( ОСОБА_1 ) не проживає в квартирі, є неналежними та недопустимими доказами.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 27 грудня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 .М Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3 та задовольнити позов ОСОБА_1 . Вказує, що спірна квартира загальною площею 54, 10 кв.м, житловою 41,10 кв.м складається з трьох кімнат, не була приватизована та перебуває у комунальній власності. Згідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14 серпня 1984 року № 456 «Про розгляд заяв громадян про переоформлення особових рахунків» ОСОБА_8 (мати ОСОБА_1 ) є основним квартиронаймачем цієї квартири з комунальними вигодами, у якій проживала з 1973 року, у зв`язку з тим, що основний квартиронаймач (її батько ОСОБА_9 ) був позбавлений волі строком на 3 роки згідно вироку Ленінського районного народного суду від 14 липня 1983 року. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до довідок з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Дністер» вказана квартира складається з 3 житлових кімнат, її житлова площа становить 41,10 кв.м. Власником житла є міська рада, в квартирі зареєстровані: ОСОБА_8 (основний квартиронаймач), ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Згідно довідки № 98646 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 знято з реєстрації за вказаною адресою 30 червня 2022 року у зв`язку із смертю. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 105 від 12 вересня 2022 року, виданої ЛКП «Хуторівка», спірна квартира має загальну площу 54,10 кв.м, складається з 3-х житлових кімнат, житлова площа - 41,10 кв.м. Власником такої є міська рада. Основний квартиронаймач - ОСОБА_8 була зареєстрована у цій квартирі з 21 вересня 1973 року до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Знята з реєстрації 30 червня 2022 року. В квартирі зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Не зазначено іншого основного квартиронаймача, після смерті ОСОБА_8 . Вказує, що ОСОБА_1 з народження проживав разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Він зареєстрований у вказаній квартирі з 10 червня 1997 року, доказів того, що він користується іншим житлом, матеріали справи не місять. Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 до свого повноліття жили та виховувались в школі-інтернаті, а після досягнення повноліття проживали на квартирах, які винаймали. За час, коли в квартирі проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у цьому житлі неможливо було проживати, так як через особливість поведінки вказаних осіб, така була забруднена сміттям та побутовими відходами. В цей період ОСОБА_1 займав одну із кімнат в квартирі, в якій зберігав свої особисті речі, він постійно навідувався до квартири, оскільки вважає її своїм житлом, цікавився здоров`ям своєї матері, піклувався про неї, приносив продукти харчування, допомагав по господарству. Вказує, що у 2018 році ОСОБА_6 переміщено до Лешківського психоневрологічного інтернату Львівської обласної ради у зв`язку з психічним захворюванням. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_1 мав намір повернутися в квартиру, змінив вхідні двері, що засвідчується видатковою накладною № 3387 від 4 серпня 2020 року, чотири ключі передав ОСОБА_5 , запропонував ОСОБА_5 та ОСОБА_3 разом впорядкувати квартиру для спільного проживання, вивезти сміття, зробити ремонт та привести її до належного стану; також запропонував спільно сплатити заборгованості по житлово-комунальних послугах, окрім цього передав ОСОБА_3 3000 грн. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вселились та проживають у спірній квартирі, проте ОСОБА_1 до квартири не впускають, змінили замки від вхідних дверей, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звертався до поліції. Стверджує, що позивач не може потрапити до квартири, у якій зареєстрований та має право проживати, вимушений орендувати житло, іншого житла він не має, право власності на будь-яке нерухоме майно за ним не зареєстровано.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на її доводи. Також ОСОБА_1 пояснив, що виселився із спірної квартири через деякий час після укладення шлюбу. Він проживав у разом із своєю сім`єю в різні періоди в гуртожитку, а також у родичів дружини, деякий час вони знімали житло. Про смерть його матері його повідомили сусіди після похорону. Прийшовши у спірну квартиру, він виявив відсутність дверей до квартири. Він купив та встановив двері у 2020 році.

Інші учасники справи в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.ст. 61, 71, 72 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постановах Верховного Суду від 3 квітня 2019 року (справа № 454/2025/15-ц), від 21 липня 2021 року (справа № 227/1044/20), від 24 листопада 2021 року (справа № 755/13349/16-ц) зазначено, що при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду. Матеріали справи не містять відомостей про приватизацію чи набуття спірної квартири у власність. У цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_6 - з вересня 1996 року, ОСОБА_1 - з червня 1997 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - з грудня 2001 року. ОСОБА_6 постійно перебуває у психоневрологічному інтернаті. До дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в спірній квартирі була зареєстрована і проживала ОСОБА_8 (баба братів Щокіних та мати ОСОБА_1 і ОСОБА_6 ).

Зазначене підтверджується довідками з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Дністер» від 24 жовтня 2011 року та ЛКП «Хуторівка» від 12 вересня 2022 року, довідкою органу соціального захисту від 29 червня 2022 року.

ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог надав суду акти ЛКП «Дністер» від 31 січня 2018 року, від 28 лютого 2018 року та ЛКП «Хуторівка» від 3 лютого 2022 року, складені у присутності сусідів за місцем знаходження спірної квартири, згідно з якими ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає.

Акт від 28 лютого 2018 року судом першої інстанції не враховано з підстав недопустимості цього доказу, оскільки такий не підписаний комісією, не підписаний та не затверджений директором комунального підприємства.

Судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_11 як соціальний працівник займалася соціальним супроводом братів Щокіних, які мали статус дітей, які опинилися у складних життєвих умовах. Зазначила, що спірна квартира перебувала у занедбаному та захаращеному стані. У цій квартирі окрім дітей проживали їх мама - ОСОБА_6 та баба - ОСОБА_8 . Відповідач - дядько дітей у квартирі не проживав, відмовився від піклування над ними. У зв`язку із супроводом їй відомо, що до 2019 року відповідач до спірної квартири не повертався. Ремонт у квартирі проводився за кошти місцевого бюджету.

Свідок ОСОБА_12 (сусідка ОСОБА_3 ) пояснила, що брати ОСОБА_16 виховувалися у складних життєвих умовах. Відповідача не бачила та не знає, а тому підписала акт від 3 лютого 2022 року про його непроживання у квартирі, що відповідає дійсності.

Свідок ОСОБА_13 (колишня дружина) та сусіди ОСОБА_14 і ОСОБА_15 не підтвердили, що ОСОБА_1 будь-яким способом чинилися перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що в спірній квартирі проживала у 2000-2001 роках після укладення шлюбу із ОСОБА_1 . Після цього вони залишили вказану квартиру. У 2003 році, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , вони купилу квартиру, яка була оформлена на неї та їх сина. У власній квартирі їх сім`я проживала до розірвання шлюбу у 2013 році. Після розірвання шлюбу деякі свої речі ОСОБА_1 перевіз у спірну квартиру, куди він мав вільний доступ. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що після розірвання шлюбу він проживав і проживає в орендованих квартирах.

Судом першої інстанції свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання згідно ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри їх показанням під час розгляду справи учасниками не наведено та судом не встановлено, оскільки такі є логічні і послідовні, доповнюють одне одного.

Приймаючи пояснення свідків як докази, суд першої інстанції врахував положення постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17, згідно з якими цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися, для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Також судом першої інстанції вірно не взято до уваги як доказ наявності перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою його звернення до правоохоронних органів щодо недопуску до квартири, оскільки це свідчать про наявність конфлікту між сторонами та не підтверджує факт наявності перешкод у користуванні цим житлом. До поліції звернулися як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 з приводу конфлікту між ними.

Судом встановлено, що у спірній квартирі у 2021 році проведено ремонт за кошти міського бюджету у розмірі 368 199 грн. (лист Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 20 липня 2022 року). Факт купівлі ОСОБА_1 дверей у 2020 році жодним чином не свідчить про наявність його інтересу до спірної квартири, а також перешкод у користуванні нею.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано належних доказів сплати за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі. Долучений ним акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 9 червня 2022 року не підтверджує та не спростовує обставин, які підлягають доказуванню у справі.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею (з 2001 року), у 2003 році він у шлюбі із ОСОБА_13 придбав у власність інше житло.

ОСОБА_1 не наведено поважних причин непроживання у спірній квартирі. Відповідач з власної волі таку залишив, свідомо та добровільно в ній протягом тривалого часу не проживає. Факт вчинення відповідачу перешкод у користуванні спірним житлом, незважаючи на процесуальний обов`язок, ним не доведено.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житлом.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та відмову в позові ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які підтверджені належними доказами, відповідають встановленим обставинам справи та не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 9 липня 2024 року.

Головуючий

Судді