"17" липня 2024 р.
Справа № 642/7544/21
Провадження № 2/642/102/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

за участю секретаря Шнайдер Д.С.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою про поділ майна подружжя, в якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову, прийнятої судом 25.10.2023 року, просить суд:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : житловий будинок літ."А- 2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- у порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ."А-2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку (кадастровий номер :08:010:0011), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.098 га

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер :08:010:0011), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.098 га;

- припинити право власності позивача на належну частку у рухомому майні - автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак НОМЕР_1 , визнати право особистої приватної власності за відповідачем на автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак НОМЕР_2 , та стягнути на користь позивача грошову компенсацію вартості частки вказаного автомобіля у розмірі 79953,18 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на земельній ділянці, яка була придбана відповідачкою за рахунок особистих коштів, в період шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів подружжя було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, також було придбано під час шлюбу спірний автомобіль, який відповідачка без згоди чоловіка продала іншій особі. Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, тому позивач звернувся до суду з позовом.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Стрикаль М.Л. у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає що позовні вимоги є недоведеними і в редакції, запропонованій Позивачем, задоволенню не підлягають. Зазначив, що будівництво будинку виконувалось в тому числі і за спільні кошти подружжя у період шлюбу, і за кошти, які були подаровані ОСОБА_4 її матір`ю - ОСОБА_5 , у сумі що складає 53000,00 доларів США. Крім того, після розірвання шлюбу відповідачем проведено ряд ремонтних робіт на суму 688996,84грн. Також, земельна ділянка, на якій збудований спірний житловий будинок є особистою власністю відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28.11.2017 року. Вважає, що поділ земельної ділянки та будівель, на ній розташованих, у рівних частках між сторонами є таким, що порушить права відповідача. Щодо автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідач не заперечує факту купівлі цього автомобіля за спільні кошти подружжя і також не заперечує проти стягнення грошової компенсації у розмірі частки вартості автомобіля, але не погоджується із вартістю автомобіля, що була заявлена позивачем.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Рудаконога В.М. не погодилась з доводами викладеними у відзиві та щодо позиції відповідача стосовно виключення певної суми із вартості майна, що підлягає поділу, та зазначила, що у 2017 році мати відповідача ОСОБА_5 відступила свої майнові права за договорами пайової участі у будівництві на загальну суму 53000,00 доларів США. Більша частина коштів була використана нею для придбання квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №293789672 від 05.01.2022 року. Іншу частину коштів у розмірі 18000,00 доларів США мати відповідача ОСОБА_5 подарувала відповідачу та позивачу, як подружжю, для придбання земельної ділянки для будівництва житлового будинку для забезпечення потреб молодої родини у житлі. Враховуючи той факт, що сторони на той момент перебували у шлюбі , мали малолітню дитину, позивач не заперечував, щоб земельна ділянка була особистою власністю відповідача, оскільки не мав на меті розривати шлюб та вважав, що ця обставина буде сприяти довірі та гармонізації стосунків у їх родині., тим паче, що більшу частину коштів на придбання земельної ділянки дійсно подарувала їм мати відповідача. Позивач наголошує на тому, що сторони вели спільний сімейний бюджет, всі доходи в сім`ї передавалися відповідачеві, яка розпоряджалася ними та витрачала на потреби сім`ї, в тому числі для придбання земельної ділянки. Щодо ремонтних робіт, проведених відповідачем після розірвання шлюбу у спірному житловому будинку зазначено, що позивач не надавав згоди на будь яке поліпшення будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності подружжя.

Оскільки, житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя та враховуючи положення ст. ст.120, 125 Земельного Кодексу України, а також той факт, що нерухоме майно не можу існувати окремо від земельної ділянки, на якій воно побудоване, вважає, що право власності виникає на частини земельної ділянки одночасно з виникненням права власності на частину житлового будинку, розміщеного на цій ділянці.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року відкрито проваджене у справі в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у ТОАВ «Медіапрінт Україна» належним чином засвідчені копії договорів поставки і монтажу №326 від 06.03.2017 року, 32118 від 27.11.2017, № 792 від 02.06.2015, №692 від 03.05.2028 та видаткові накладні цих договорів.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження, справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

31.03.2022 року справа №642/7544/21 передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 року визначено склад суду.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 24 лютого 2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок літ. «А-2» з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №1, тр. Колодязь №2 загальною площею 227,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :08:010:0011.

На підставі розпорядженням керівника апарату Київського районного суду м.Полтави від 04.04.2023 року призначено повторний автоматизований розподіл між суддями справи №642/7544/21 у зв`язку з припиненням повноважень судді Бабенко Ю.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 року визначено новий склад суду.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року прийнято до провадження суддею, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.05.2023 справу №642/7544/21 направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова.

Справа №642/7544/21 надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова 05.06.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 року справу розподілено судді Ленінського районного суду м. Харкова Вікторову В.В.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року прийнято до провадження суддею, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвокат Рудоконога В.М. про витребування доказів. Витребувано з Територіального сервісного центру МВС №6350 ГСЦ МВС в Харківській області копію договору купівлі-продажу №6350/2022/3493892 від 04.11.2022 р. автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA д.н.з. НОМЕР_3 ; vin-код НОМЕР_4 ; з Територіального сервісного центру МВС №6350 ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) (Місцезнаходження: Україна, 61013, Харківська обл., місто Харків, вул. Шевченка, будинок 26) копію висновку, складеного за результатами експертного дослідження, що був наданий разом із заявою про державну перереєстрацію транспортного засобу до сервісного центру МВС для укладення договору купівлі-продажу №6350/2022/3493892 від 04.11.2022 р. автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA д.н.з. НОМЕР_3 ; vin-код НОМЕР_4 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року прийнято заяву представника позивача адвоката Рудоконога Валентини Михайлівни про зміну предмета позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Рудоконога В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Стець М.Л. у судовому засіданні надав суду пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, визнав у частині стягнення на користь Позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля у розмірі 24500,00 грн., щодо іншої частини позовних вимог заперечував.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, надані в обґрунтування первісного та зустрічного позовів, а також їх заперечень, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судовим розглядом встановлено, що з 08.06.2013 року ОСОБА_3 до ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбний договір не укладався.

09.03.2021 року шлюб розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2021 року у справі № 639/332/21 (Том 2 а.с. 148-149).

З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу, а саме 08.11.2017 року ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу за особисті кошти придбала у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0980, кадастровий номер :08:010:0011 за 637580,00грн. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(п. 1.2 Договору)( Том 1 а.с. 78).

На цій земельній ділянці збудовано погосподарським способом житловий будинок літ."А- 2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано 17.05.2019 року на підставі Декларації про готовність об?єкта до експлуатації серія ХК №36, виданої 11.05.2019 року Інспекцію ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2021 року (Том. 1 а.с.25-26).

Вартість житлового будинку - 2234560.96 грн. відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-02933777 від 31.10.2021 року, разом із земельною ділянкою, на якій він розташований складає 2468205,48 грн. (Том 1 а.с. 27-28).

Також в період шлюбу сторонами було придбано та зареєстровано на ім?я Відповідачки автомобіль марки ЗАЗ модель VIDA, державний номерний знак НОМЕР_3 , проте під час розгляду справи вказаний транспортний засіб був відчужений ОСОБА_4 без згоди свого колишнього чоловіка згідно договору купівлі-продажу Ne6350/2022/3493892 від 04.11.2022 року за 49000,00 грн. (Том. 2 а.с. 100-102).

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_9 №63В від 11.10.2023 року середня ринкова вартість автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA, 2013 р.в., державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на момент складання експертизи становить 159906,35 грн.(а.с.116-126).

Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає та тому, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами наявний спір щодо поділу майна подружжя, оскільки, об`єкт нерухомості: будинок з господарським будівлями та спорудами побудований за спільні кошти та спільними зусиллями сторін в період шлюбу, а відтак є спільним сумісним нерухомим майном, в зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах між сторонами, та земельна ділянка під таким будинком належить подружжю у тих же частках, незважаючи на підставу отримання її для титульного власника, а тому зважаючи на те, що відповідачем зазначені обставини не визнаються, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Частково заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача в ході розгляду справи вказувала, що житловий будинок дійсно є спільним сумісним майном подружжя, який підлягає поділу між сторонами, однак, не згодна з розміром часток, так як будівництво будинку виконувалось в тому числі і за спільні кошти подружжя у період шлюбу, і за кошти, які були подаровані ОСОБА_4 її матір`ю - ОСОБА_5 , у сумі що складає 53000,00 доларів США. Також, Відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку 2 групи, успішно займалася підприємницькою діяльністю, усі кошти, які були витрачені на будівництво вона заробила самостійно, що підтверджується відповідними податковими деклараціями за 2013-2014р.р..

Крім того, після розірвання шлюбу відповідачем проведено ряд ремонтних робіт на суму 688996,84грн. після розірвання шлюбу було проведено ряд ремонтних робіт що підтверджується Договором підряду на виконання робіт №б/н від 02.04.2021; Актом приймання виконаних робіт від 13.12.2021 року на суму 688 996,84 грн; Розпискою виконавця ФОП ОСОБА_10 про отримання від ОСОБА_4 коштів за договором від 02.04.2021 за фактом виконаних робіт від 13.12.2021 року у сумі 688 996,84 грн.

Відповідно до висновку судової комплексної оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №37-23 від 26.04.2023 року проведеної на підставі заяви адвоката Стеця М.Л. в порядку ст.106 ЦПК України судовим експертом Бихно М.В., призначеним відповідно до розпорядження від 04.04.2023 року ТОВ «Судово-експертна компанія «АЛІНГЕЗ», частка, якій відповідає вартість земельної ділянки по відношенню до вартості спірних житлового будинку разом із земельною ділянкою, становить 21,22%; будівельні роботи, зазначені у акті б/н приймання виконаних будівельних робіт від 13.12.2021 року, що складений ФОП ОСОБА_10 , за договором підряду на виконання робіт об/н від 02.04.2021 року загальною вартістю 656 996,84 грн ідентифікуються, як «невід`ємні поліпшення» спірних житлового будинку разом із земельною ділянкою; частка, якій відповідають будівельні роботи здійснені після 09.03.2021 року (дата розірвання шлюбу) за договором підряду на виконання робіт б/н від 02.04.2021 року, та визначені як невід`ємні поліпшення об`єкту по відношенню до вартості спірних житлового будинку разом із земельною ділянкою становить 14,30 %.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона подарувала Відповідачці гроші на суму близько 50000,00 доларів США на будівництво житлового будинку, кошти для придбання земельної ділянки вона Відповідачці не дарувала, остання придбала таку земельну ділянку за свої особисті кошти, які були накопичені Відповідачкою до шлюбу. При цьому свідок підтвердила, що такі кошти вона надавала після створення молодої сім`ї з метою поліпшення житлових умов молодої сім`ї - будівництво житлового будинку саме для молодої сім`ї та їх дітей, тобто у спільну сумісну власність подружжя.

Походження коштів свідок пояснила тим, що вона працювала протягом останніх 20 років у Російській Федерації в експедиціях на посаді кухаря, а також у 2017 році відступила свої майнові права за договорами пайової участі у будівництві на загальну суму 53000,00 доларів, які вона і подарувала своїй дочці ОСОБА_4 .

В той же час суд враховує, що свідок не змогла надати підтвердження розміру отриманих доходів під час роботи за кордоном, а також те, що після продажу майнових прав свідком ОСОБА_5 у приватну власність була придбана квартира на її ім`я за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №293789672 від 05.01.2022 року.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_5 , яка є матірю відповідачки, оскільки із аналізу ч.5 ст.719 ЦК України можна зробити висновок, що вимога про необхідність нотаріального посвідчення прямо передбачена в цій нормі для дарування коштів в сумі, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відсутність дотримання вимоги про нотаріальне посвідчення правочину, свідчить про його нікчемність. Якщо суд виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (висновок, викладений в Постанові КЦС ВС від 10.11.2023 № 755/12702/22 (61-11920св23).

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що він добре знає сім`ю Котляр, був прорабом під час будівництва житлового будинку, гроші за виконану роботу отримував як від Позивача, так і від Відповідача, інколи закуповував будівельні матеріали самостійно, кошти для таких закупівель надавали як Позивач, так і Відповідач.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17, якою по суті суд відійшов від раніше визначеної правової позиції щодо необхідності доведення, за які кошти подружжя набуто майно. Згідно з наведеним висновком Верховного Суду України зазначено, що діє презумпція спільності майна подружжя і особа, яка це заперечує, повинна цю презумпцію спростувати.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 607/13289/16-ц (касаційне провадження № 61-29948св18) та з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 756/13581/16-ц (касаційне провадження № 61-34274св18).

Ст. 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України.

Згідно з нормою ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 Цивільного кодексу України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).

За ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України).

За цих обставин житловий будинок літ."А- 2" з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №l, тр.колодязь №2 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ., та який було зареєстровано за відповідачем, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому наявні підстави для його поділу.

Представник Відповідача у судовому засіданні заперечував проти рівності часток сторін у житловому будинку, мотивуючи це тим, що Відповідач за власні кошти здійснила невід`ємні поліпшення житлового будинку, саме тому її частка у житловому будинку має бути збільшена. Згідно з наданим висновком судового експерта будівельні роботи, зазначені у акті б/н приймання виконаних будівельних робіт від 13.12.2021 року, що складений ФОП ОСОБА_12 за договором підряду на виконання робіт від 02.04.2021 року, ідентифікуються як «невід`ємні поліпшення» житлового будинку та частка, якій відповідають такі будівельні роботи по відношенню до вартості житлового будинку становить 14,30 %.

Представник Позивача заперечувала проти зміни часток у спільному майні подружжя житловому будинку, оскільки такі поліпшення були зроблені без згоди та відома Позивача, просила визнати висновок експерта в цій частині недостовірним, оскільки не всі поліпшення є невід`ємними (бездротові камери), частина з них не є поліпшеннями взагалі: ремонт геотермального насоса, заміна фільтра тощо.

Згідно з п.14 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 р. N 92 поліпшення це роботи з модернізації, модифікації, добудови, дообладнання, реконструкції тощо подібно об`єкту ОЗ, які приводять до збільшення майбутніх економічних вигід, первісно очікуваних від використання об`єкта (у т. ч. збільшення строку його корисної експлуатації).

Відповідно до Постанови КМ "Про затвердження Методики оцінки майна" від 10.12.2003 №1891 невід`ємними поліпшеннями орендованого майна є здійснені орендарем заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості.

Ремонт будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на відновлення, з можливим поліпшенням експлуатаційних показників елементів будинку (Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76).

Юридична доля поліпшень, зроблених одним із співвласників у спільному майні, підлягає визначенню згідно із положеннями частин третьої-п`ятої статті 357 ЦК України, за змістом яких співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов`язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об`єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. Якщо виходити із змісту частини першої статті 187 ЦК України, нерозривний зв`язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками.

У разі, якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову) виключно, якщо це не порушує прав інших співвласників.

Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї із наведених умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.

Наведені правила частини третьої статті 357 ЦК України стосуються випадків, коли внаслідок здійснених поліпшень спільного майна співвласник вимагає від інших співвласників збільшення своєї частки у цьому майні. Такі поліпшення повинні стосуватися як частки співвласника, який бажає збільшення його частки, так і іншого (інших) співвласника (співвласників) спільного майна. При цьому обов`язковим для такого збільшення є дотримання співвласником передумов, визначених цією статтею, зокрема таких: поліпшення спільного майна не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Якщо ж поліпшення здійснено тільки у частці одного співвласника шляхом добудови (прибудови) та не торкаються іншої частки у спільному майні, то застосовуються положення частини четвертої статті 357 ЦК України, відповідно до якої не відбувається зміна розміру часток співвласників у спільному майні та не вимагається обов`язкової згоди інших співвласників на таку перебудову за умови, що вона не порушує їхніх прав та здійснена із дотриманням встановленого законом порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Відповідачем не дотримані передумови для збільшення своєї частки у спільному майні внаслідок здійснених поліпшень такого спільного майна, саме тому відсутні підстави для відступу від рівності часток.

В частині поділу між сторонами земельної ділянки суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0980 га, кадастровий номер :08:010:0011, набута ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу від 28.11.2017р.

Згідно п. 14 зазначеного Договору покупець ( ОСОБА_4 ) набуває вищезазначену земельну ділянку в особисту приватну власність, оскільки гроші, що є засобом платежу за цим договором, є особистою приватною власністю. Цей факт підтверджується заявою чоловіка покупця ОСОБА_3 , справжність підпису на якій засвідчено нотаріально. Вказаний Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гапон І.М., та зареєстрований в реєстрі за №4355 ( Том 1 а.с. 78-81).

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом . Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Як визначено ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.19 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуде за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень цивільного законодавства, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Відповідно до ч.23 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.24 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 набула право власності на спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу за особисті кошти, спірна земельна ділянка є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу.

Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі те, що в період шлюбу, а саме 16.08.2017 року сторонами був придбаний автомобіль ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ- серії НОМЕР_5 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Том. 2 а.с. 150).

04.11.2022 року зазначений транспортний засіб було відчужено відповідачем на підставі договору купівлі-продажу 6350/2022/3493892, що підтверджується інформацією наданою регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській області (Том 2 а.с. 99-102).

Згідно висновку експерта №63В, складеного судовим експертом Шаповаловим В.І. від 11.10.2023 року, що діє на підставі свідоцтва №409 від 31.05.2013 року, виданого на підставі рішення Центральної експертної- кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 становить 159906,35грн.

В рамках поділу спільного майна подружжя позивач просить також стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя, а саме: вартості 1/2 частки автомобіля марки ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску, у розмірі 79953,17 грн.

Відповідач не заперечує факту купівлі цього автомобіля за спільні кошти подружжя і також не заперечує проти стягнення грошової компенсації у розмірі частки вартості автомобіля, але не погоджується із зазначеною у звіті вартістю автомобіля, посилаючись на вартість зазначену в договорі купівлі-продажу.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Звертаючись до суду про стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя, позивач посилалась, на те, що автомобіль є їх спільною сумісною власністю, які відповідач використала на свій розсуд.

Так, під час розгляду справи у суді отримано відомості, що спірний автомобіль ОСОБА_4 було відчужено у 2022 році. Що не заперечувалось стороною відповідача.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Проте, в матеріалах справи письмова згода ОСОБА_3 на відчуження спірного автомобіля відсутня.

Факт використання коштів від продажу зазначеного транспортного засобу в інтересах сім`ї та на її потреби, відповідачем не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу, суд виходить з того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Разом з цим, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18 та постанові від 17 квітня 2019 року у справі №286/1784/15-ц, провадження № 61-30184св 18.

Ринкова вартість автомобіля ЗАЗ VIDA, станом на 11.10.2023 складає: 159906,35грн.

Доказів, які б свідчили про те, що середня ринкова вартість автомобілів є іншою, відповідачем не надано.

Отже, 1/2 частки компенсації за вищезазначений автомобіль марки ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , складатиме 79953,17 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля.

Таким чином, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 8510 грн. 23 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 206, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку літ. «А-2» з господарськими будівлями та спорудами: зливна яма №1, тр. колодязь №2 - загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_4 право власності на іншу частину житлового будинку літ. «А-2» з господарськими будівлями та спорудами: АДРЕСА_3 загальною площею 227.5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію частки вартості автомобіля марки ЗАЗ модель VIDA, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 79953 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ), сплачений судовий збір за подання позову в сумі 8510 (вісім тисяч п`ятсот десять) грн. 23 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2023 року шляхом накладення арешту на житловий будинок літ. «А-2» з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :08:010:0011.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Вікторов