Справа № 141/843/20
Провадження № 22-ц/801/217/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 рокуСправа № 141/843/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К. Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Відділ з питань організації надання адміністративних послуг Оратівської селищної ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Климчука С. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , сектору з питань державної реєстрації Оратівської районної державної адміністрації, який згодом був замінений на відділ з питань організації надання адміністративних послуг Оратівської селищної ради, про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1992 року і до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік позивачки ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою площею 0,5427 га, яка знаходиться за межами с. Якимівка в полі IV 5 (ферма 1).

Рішенням сесії Якимівської сільської ради від 06 лютого 2003 року затверджено технічну документацію і погоджено надати у власність, зокрема ОСОБА_3 вказану земельну ділянку.

Розпорядженням Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області від 09 квітня 2008 року № 206 надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для надання у власність та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистих селянських господарств, зокрема ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у лютому 2012 року виготовили державні акти на земельні ділянки, які рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року у справі № 141/552/15-ц, яке набрало законної сили 13 червня 2016 року, визнані недійсними і скасовані.

ОСОБА_3 за життя не встиг виготовити державний акт на власну земельну ділянку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом на майно, що належало ОСОБА_3 .

Незважаючи на те, що державний акт на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,9839 га, кадастровий номер :02:002:0241, скасований судовим рішенням у справі № 141/552/15-ц, 19 квітня 2018 року вона незаконно подарувала цю земельну ділянку ОСОБА_2 , а приватний нотаріус незаконно провів державну реєстрацію права власності на вказану земельну за ОСОБА_2 .

Частина земельної ОСОБА_2 знаходиться в межах земельної ОСОБА_3

ОСОБА_6 , а пізніше і ОСОБА_2 , відмовлялися добровільно скасувати державну реєстрацію права власності на свою земельну ділянку.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивачка не може реалізувати своє законне право на нотаріальне посвідчення спадщини, тому звернувшись в суд із даним позовом, вона просила скасувати державну реєстрацію права власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 квітня 2018 року № 25795041 на земельну ділянку площею 0,9839 га, кадастровий номер :02:002:0241 за ОСОБА_2 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиненко О. М.

У заяві від 15 лютого 2022 року просила позов у частині позовних вимог до відділу з питань організації надання адміністративних послуг Оратівської селищної ради залишити без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року заяву ОСОБА_1 від 15 лютого 2022 року було задоволено.

Позов про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в частині позовних вимог до відділу з питань організації надання адміністративних послуг Оратівської селищної ради залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку було задоволено.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,9839 га, кадастровий номер :02:002:0241, що розташована на території Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належну ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 незаконно подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, частина якої на законних підставах перебувала у власності померлого ОСОБА_3 , оскільки у 2003 році виділена йому у власність на підставі рішення Якимівської сільської ради, а спадкоємцем його майна є ОСОБА_1 .

Суд врахував, що на земельну ділянку ОСОБА_2 розроблено та затверджено технічну документацію, яка в подальшому рішенням суду визнана недійсною, а державний акт від 06 лютого 2012 року, серія ЯК № 022241, на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_6 , скасований.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу було задоволено частково та скасовано рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року в частині задоволених вимог.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без задоволення. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року постанову Вінницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2023 року справу призначено до розгляду на 18 січня 2024 року о 10 год. 00 хв. та згодом відкладено на 08 лютого 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів та витребувано у ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області інформацію про земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0241, а саме розташування земельної ділянки, дату держаної реєстрації та підстави реєстрації права власності; інформацію про земельну ділянку кадастровий :02:002:0257, а саме розташування земельної ділянки, дату держаної реєстрації та підстави реєстрації права власності; інформацію чи має місце накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0257 на земельну ділянка з кадастровим номером :02:002:0241. Якщо таке порушення меж має місце надати відповідні документи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність належних доказів які б підтверджували, що частина належної відповідачу земельної ділянки накладається на земельну ділянку позивача.

Позивачка не довела належним чином, що реєстрація договору дарування земельної ділянки на ім`я відповідача порушує її право.

Окрім того, ОСОБА_1 не надала доказів, які б підтверджували порушення її прав щодо неможливості оформлення права власності на успадковану земельну ділянку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Позивач ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням 6 сесії 4 скликання Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 06 лютого 2003 року «Про затвердження технічної документації і погодження надання у власність для розширення особистих селянських господарств та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Якимівка» затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право власності на землю громадянам с. Якимівка, внесено часткові зміни у земельно-кадастрові документи відповідно до фактичних розмірів, визначених в натурі (на місцевості), надано у власність ділянки для ведення особистих селянських господарств і вирішено видати державні акти на право власності на землю громадянам с. Якимівка згідно з додатком (а. с. 56, том 1).

У списку землекористувачів, доданому до рішення Якимівської сільської ради від 06 лютого 2003 року, під порядковим номером 11 щодо земельної ділянки площею 0,5427 га вказано ОСОБА_3 , під порядковим номером 18 ОСОБА_7 (а. с. 57, том 1).

Відповідно до довідки відділу земельних ресурсів у Оратівському району від 02 квітня 2008 року № 425 земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,5427 га, поле IV-5 (ферма-1), яка розташована за межами населеного пункту с. Якимівка на території Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області присвоєно кадастровий номер :02:002:0257 (а. с. 60, 84 том 1).

Розпорядженням Оратівської районної державної адміністрації від 09 квітня 2008 року № 206 надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для надання у власність та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистих селянських господарств із земель запасу на території Якимівської сільської ради згідно з додатком. Рекомендовано громадянам, вказаним у додатку до розпорядження, замовити у землевпорядній організації, що має ліцензію на проведення землевпорядних робіт, розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для надання у власність та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства. Визнано такими, що втратили чинність, розпорядження голови районної державної адміністрації від 02 червня 2003 року № 162 і від 20 липня 2005 року № 252 (а. с. 58, том 1).

На підставі розпорядження голови Оратівської районної державної адміністрації від 08 вересня 2008 року № 483 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам с. Якимівка для ведення особистих селянських господарств на території Якимівської сільської ради» ОСОБА_6 отримала державний акт серії ЯЖ № 764773 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,9839 га, кадастровий номер :02:002:0241, яка розташована на території Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області (а. с. 116, том 1).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року у справі № 2-а-1860/09/0270 визнано протиправним вказане розпорядження голови Оратівської районної державної адміністрації від 08 вересня 2008 року № 483.

У ході судового розгляду вказаної справи судом було встановлено, що оскаржуваним рішенням від 08 вересня 2008 року № 483 земельні ділянки були передані у власність громадянам із земель запасу Якимівської сільської ради, які одночасно перебувають у постійному користуванні інших осіб, без вирішення питання про їх вилучення.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не дотриманий порядок щодо передачі у власність земель, що знаходяться у користуванні, тому суд прийшов до висновку, що розпорядження Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 вересня 2008 року № 483 є протиправним (а. с. 113115).

Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2010 року постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року у справі № 2-а-1860/09/0270 була залишена без змін.

06 лютого 2012 року ОСОБА_6 повторно отримала державний акт на право власності на землю серії ЯК № 022241.

Рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі № 141/552/15-ц, які були залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, вказаний державний акт на право власності на землю серії ЯК № 022241 від 06 лютого 2012 року (а. с. 10-11, том 1).

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема, ОСОБА_6 серії ЯК № 022241 від 06 лютого 2012 року, підлягають скасуванню, оскільки підставою їх видачі є визнане постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року протиправним розпорядження Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 вересня 2008 року № 483 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам с. Якимівка для ведення особистих селянських господарств на території Якимівської сільської ради» та визнане постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року протиправним розпорядження Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області № 399 від 03 жовтня 2011 року «Про надання дозволу на повторне виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» (а. с. 104-107, том 1).

Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 набула право приватної власності на земельну ділянку площею 0,9839 га, кадастровий номер :02:002:0241, яка розташована на території Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, на підставі договору дарування від 19 квітня 2018 року № 458 (а. с. 12, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Спадкоємцем його майна є ОСОБА_1 (а. с. 8, 9 том 1).

26 серпня 2021 року рішенням Оратівського районного суду Вінницької області у справі № 141/282/21, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,5427 га, яка знаходиться за межами с. Якимівка в полі IV 5 (ферма 1), кадастровий номер :02:002:0257, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (а. с. 117119).

Відповідно до листа від 17 січня 2022 року відділу № 2 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, встановлено, що вказану земельну ділянку неможливо зареєструвати в Державному земельному кадастрі у зв`язку з тим, що вона не є сформованою, технічна документація із землеустрою на неї не виготовлялась (а. с. 82, том 1).

Згідно із викопіюванням із схеми землекористування Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області та ситуаційного плану сільської ради, земельна ділянка орієнтованою площею 0,54 га із земель запасу (рілля) Якимівської сільської ради, яка розташована за межами населеного пункту с. Якимівка, відводиться у власність відповідно до рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 16.03.2016 року та Апеляційного суду Вінницької області від 13.06.2016 року, пропонується до відведення у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 . У національній кадастровій системі дана земельна ділянка закріплена за попереднім власником. Зміни до НКС не вносились. Категорія земель, зазначених у викопіюванні землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Кадастрове зонування :01:001 (а. с. 62, том 1).

На виконання ухвали Оратівського районного суду вінницької області від 15 лютого 2022 року листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12 квітня 2022 року було повідомлено про неможливість надання інформації про земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0257 та :02:002:0241, у зв`язку з відсутністю доступу до Національної Кадастрової Системи, на період дії воєнного стану в Україні (а. с. 101, том 1).

На виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року справа, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, повідомило:

-за даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0241 знаходиться за адресою: Вінницька область, Оратівський район, Якимівська сільська рада. Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесені 03 листопада 2015 року;

-державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, 10 серпня 2011 року ДІ «Поділлягеодезкартографія»;

-інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0257 в Державному земельному кадастрі відсутня (за пошуком даного кадастрового номера не знайдено геометрію земельної ділянки);

-згідно кадастрової карти Національної кадастрової системи (базового шару «ортофотоплани») не візуалізується накладення на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0241.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна (стаття 41 Конституції України, стаття 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду стало те, що набувши право власності на земельну ділянку площею 0,5427 га в порядку спадкування за рішенням суду, вона не може виготовити державний акт на вказану земельну ділянку, оскільки відповідачем в добровільному порядку не скасовано державну реєстрацію своєї земельної ділянки, державний акт серії ЯК № 022241 від 06 лютого 2012 року на право власності на яку визнано недійсним та скасовано відповідним рішенням суду, та частина якої знаходиться в межах земельної ділянки позивача.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» визначено, що в Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельну ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинку, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частинами 1, 2 ст. 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 було набуто право власності на земельну ділянку, яку в подальшому подаровано відповідачці ОСОБА_2 , частина якої на законних підставах перебувала у власності померлого чоловіка позивачки ОСОБА_3 , оскільки була виділена останньому у власність у 2003 році на підставі рішення Якимівської сільської ради, спадкоємцем майна якого є позивач ОСОБА_1 . До того ж на вказану спірну земельну ділянку було розроблено та затверджено технічну документацію, однак в подальшому рішенням суду визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯК № 022241 від 06 лютого 2012 року на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_6 .

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 81 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, тому доводи касаційної скарги суд оцінює з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судами обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів. Сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 двічі отримувала державні акти на право власності на землю, чому відповідно передувала розробка та виготовлення технічної документації на земельну ділянку: державний акт серії ЯЖ № 764773 від 08 вересня 2008 року та державний акт серії ЯК № 022241 від 06 лютого 2012 року.

При цьому судовими рішеннями у справі № 2-а-1860/09/0270 судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що визнаним протиправним та скасованим рішенням Оратівської РДА від 08 вересня 2008 року № 483 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам с. Якимівка для ведення особистих селянських господарств на території Якимівської сільської ради», на підставі якого ОСОБА_6 отримала перший державний акт, було змінено розташування земельних ділянок на місцевості порівняно із тим, як вони були виділені у користування у 1992 році, що призвело до накладення земельних ділянок.

Також згодом у справі № 141/552/15-ц рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, було скасовано другий державний акт ОСОБА_6 , оскільки підставою його видачі є визнане постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 червня 2009 року протиправним розпорядження Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області від 08 вересня 2008 року № 483 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам с. Якимівка для ведення особистих селянських господарств на території Якимівської сільської ради» та визнане постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року протиправним розпорядження Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області № 399 від 03 жовтня 2011 року «Про надання дозволу на повторне виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки».

Окрім того на виконання вказівки Верховного Суду, що міститься у постанові від 08.11.2023 року, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року за клопотанням ОСОБА_2 було витребувано докази у ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідно до наданої інформації державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0241 здійснена на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, 10 серпня 2011 року ДІ «Поділлягеодезкартографія», тобто на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЖ № 764773 від 08 вересня 2008 року, а отже, на зі зміщеним місцем розташування земельної ділянки порівняно із тим, як вона була виділена у користування у 1992 році.

Також ГУ Держгеокадастру повідомило, що інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0257 в Державному земельному кадастрі відсутня (за пошуком даного кадастрового номера не знайдено геометрію земельної ділянки) та відповідно накладення на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0241 не візуалізується.

З урахуванням встановлених судом обставин відсутність на кадастровій карті земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0257 є послідовною, адже технічна документація на неї у межах, визначених для користування у 1992 році, не могла бути виготовлена після виготовлення технічної документації ОСОБА_6 після зміни розташування земельних ділянок на підставі згодом скасованих рішень Оратівської РДА.

Відтак апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у результаті набуття ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку та в подальшому дарування її ОСОБА_2 , були порушені права позивачки, адже унаслідок цього право власності ОСОБА_2 було зареєстровано на частину земельної ділянки, яка належала чоловіку позивачки на законних підставах та на яку вона отримала право власності у порядку спадкування.

При цьому апеляційний суд враховує, що у суді першої інстанції відповідачка визнавала факт накладення земельних ділянок та підтверджувала, що позивачці було виділено іншу земельну ділянку на цьому полі ніж ту, яка була у користуванні чоловіка позивачки раніше. Вказане підтверджується звукозаписами судового засідання від 20 квітня 2022 року.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з доктриною venire contra factum proprium ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц, провадження № 14-175цс20.

Отже, позиція відповідачки в суді апеляційної інстанції є непослідовною та свідчить виключно про незгоду із рішенням суду першої інстанції.

Окрім того апеляційний суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Апеляційний суд констатує, що обраний спосіб захисту прав є належним та відповідає вимогам ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому скасування судом першої інстанції державної реєстрації земельної ділянки площею 0,9839 га, кадастровий номер :02:002:0241, що розташована на території Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належну ОСОБА_2 , відповідає змісту заявлених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Водночас колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є недостатньо мотивованим через відсутність доказів, наданих ГУ Держгеокадастру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, що відповідно є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Подаючи позов у 2020 році, ОСОБА_1 заявляла одну вимогу немайнового характеру, яка мала бути оплачена судовим збором у розмірі 840,80 грн.

Отже, судовий збір за подання касаційної скарги становив 1 681,60 грн.

Оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги та вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, проте вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з ОСОБА_2 слід стягнути 1 681,60 грн на користь держави за подання ОСОБА_1 касаційної скарги.

При цьому судові витрати ОСОБА_2 , понесені нею у суді апеляційної інстанції слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 681,60 грн за подання ОСОБА_1 касаційної скарги.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання

АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук