Справа № 946/5576/22
Провадження № 2/946/532/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Воронової В.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно та припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2022 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які згодом уточнив заявою від 03.07.2024 року та якими просить встановити факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2013 року до дня відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті вітчима ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виплатити їй компенсацію вартості 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 306 616 грн., припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виплатити йому компенсацію вартості 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 306 616 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_6 , за життя спадкодавець заповіт не залишила, спадщину позивач прийняв шляхом постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , за життя спадкодавець заповіт не залишив, спадщину прийняв шляхом постійного проживання спадкоємець четвертої черги за законом, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. № 156/02-14 від 15.06.2022 року, йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , у зв`язку з невизначеністю часток у спадковому майні. Крім цього, частки співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є незначними, у зв`язку з чим можливе припинення права власності на ці частки за відповідачами з виплатою їм компенсації.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали суду заяви, якими просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили той факт, що ОСОБА_2 проживав однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2013 року до дня відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вони мали спільний бюджет, разом готували їжу, часто бачили їх разом, стосунки склалися, як між батьком та сином.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить:

- ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року (1/6 частка) та на підставі договору дарування від 07.08.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-3007 (1/6 частка);

- ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року (1/6 частка);

- ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року (1/6 частка);

- ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року (1/6 частка);

- ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року (1/6 частка).

Згідно відповіді на запит №605 від 20.10.2022 року, наданої КП «Ізмаїльське МБТІ» власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 являються: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи те, що вищевказана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право особистої власності № 597 від 08.06.1994 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», зареєстрованого в реєстрову книгу за № 63б-100 від 08.06.1994 року, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07.11.2020 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70410324 від 24.10.2022 року, наданого приватним нотаріусом Крижановською С.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_6 являються:

- син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим 01.04.1979 року Ізмаїльським відділом РАЦС;

- чоловік ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 12.03.1987 року Ізмаїльським міським відділом РАЦС;

- донька ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 29.07.1965 року Ізмаїльським відділом РАЦС та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , виданим 12.09.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської райдержадміністрації виконкому Одеської області, згідно якого ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановлено, що спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 ,що підтверджено відповідною будинковою книгою, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину.

Відповідач ОСОБА_3 постійно за однією адресою зі спадкодавцем не проживала та у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, тобто вважається такою, яка спадщину не прийняла.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. № 156/02-14 від 15.06.2022 року було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , у зв`язку з невизначеністю часток у спадковому майні.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 23.02.2021 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70410336 від 24.10.2022 року, наданого приватним нотаріусом Крижановською С.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги відповідно до ст. 1261 - 1263 ЦК України після смерті ОСОБА_5 , які б прийняли спадщину немає.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України після смерті ОСОБА_5 являється:

- пасинок ОСОБА_2 .

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 тривалий час мешкали разом у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з 2013 року по день смерті спадкодавця, де вони вели спільне господарство, робили ремонт, були пов`язані взаємними правами та обов`язками, тобто відносини які склались між ними були сімейними, отже позивач має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Цей факт підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживавав разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 ,що підтверджено відповідною будинковою книгою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Щодо позовних вимог про визнання часток у праві власності на спільне майно незначними та припинення права власності суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тлумачення статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943 цс 16.

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Висновком експерта № 87/87-2023 за результатами судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного 22.12.2022 року судовим експертом Цуркан В.І. було визначено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 є неподільною, встановити порядок користування приміщеннями між співвласниками неможливо, частки є незначними та ринкова вартість квартири складає 1839693 грн.

Тобто вартість 1/6 частки квартири кожного співвласника складає 306 616 грн., вказані кошти були отримані відповідачами, що підтверджується відповідною розпискою від 23.12.2022 року.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261,1262,1266, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНКОПП- НОМЕР_7 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНКОПП- НОМЕР_8 ), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНКОПП- НОМЕР_9 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно та припинення права власності - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2013 року до дня відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНКОПП- НОМЕР_7 ) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті вітчима ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНКОПП- НОМЕР_7 ) право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНКОПП- НОМЕР_8 ) на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНКОПП- НОМЕР_8 ) компенсацію вартості 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 306 616 грн.

Припинити право власності ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНКОПП- НОМЕР_9 ) на 1/6 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНКОПП- НОМЕР_9 ) компенсацію вартості 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 306 616 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2024 року.

Суддя: О.Я.Присакар