П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року місто Київ

справа № 755/21801/21 провадження № 22-ц/824/6390/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Хромової О.О.

у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 32 667,44 грн.

Позов обґрунтовано тим, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі і будинок по АДРЕСА_1 .

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою (п. 4 розпорядження).

Відповідачі отримують від позивача житлово-комунальні послуги, а саме послуги з утримання будинку та прибудинкової території згідно з типовим переліком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011.

Відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки та рахунку- попередження за період з 01.06.2015 по 30.09.2021 заборгованість відповідачів складає - 24 464, 62 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 32 667, 44 коп. з яких: основна заборгованість зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 24 494, 62 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 076, 29 грн. та 3 % річних у розмірі 2 096,53 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року задоволені позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 24 494, 62 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 076, 29 грн. та 3 % річних у розмірі 2 096,53 грн, що в загальному розмірі становить 32 667, 44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 756, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 756, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 756, 67 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 29 листопада 2023 року подали апеляційну скаргу,в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарними боржниками та стягнення з них на користь позивача заборгованість зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 24 494, 62 грн., інфляційну складову в розмірі 6 076, 29 грн. та 3% річних у розмірі 2 096, 53 грн., що в загальному становить 32 667, 44 грн. та судовий збір у розмірі 756, 67 грн. з кожного.

Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти та неправильності встановлення обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1 не отримували будь які судові повістки чи повідомлення, інші документи, в тому числі і копію позовної заяви, а в подальшому і рішення суду, з текстом якого ознайомились у Єдиному державному реєстрі судових рішень після того, як дізнались про списання з банківського рахунку ОСОБА_1 коштів, як стягнення за виконавчим провадженням № 72987951.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно прописані у квартирі АДРЕСА_3 , проте не є співвласниками, оскільки вказана квартира не була ними приватизованою, що унеможливлює наявність у них права власності, як підставу для застосування ст. 360 ЦК України, п.5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Про вказане свідчить довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 21.07.2006 № 1126.

Також зазначають, що у зв`язку з погіршення відносин з ОСОБА_1 скаржники проживали у вищезазначеній квартирі тільки до листопада 2002 року. 15.05.2003 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучились, а з 12.01.2007 відповідачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з яким і проживає.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1,2 ст. 191 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2022 відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило. При цьому, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що у встановлений судом строк відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відзиви на позов не подали. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів ( АДРЕСА_2 , а.с. 43), повернувся до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, доказів отримання відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, відповідачі не мали можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти цих доводів.

Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідачі не були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі за їх участю, під час розгляду якої ухвалено рішення, яке оскаржується.

За таких обставин у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Зокрема, будинок по АДРЕСА_1 наведено в додатку до вказаного розпорядження (а.с.16,17).

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою (п. 4 Розпорядження).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень вказаного Закону від 24.06.2004 № 1875-ІV в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV) цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, та предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 1 Закону № 1875-ІV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово - комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово - комунальну послугу; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово - комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ст. 19 Закону № 1875-ІV).

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг; проте, одночасно, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 20 Закону № 1875-ІV).

Згідно із положеннями Закону України від 09.11.2017 № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 10.12.2017, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ч. 1,3 ст. 2 Закону № 1875-ІV).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживачем житлово-комунальних послуг - індивідуальний (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги) або колективний споживач; а житлово-комунальною послугою є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із п.7 Правил користування будинку та прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, із змінами та доповненнями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник, наймач житлового приміщення зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Отже, відносини, які виникли між позивачем та відповідачами є відносинами між виконавцем комунальної послуги та споживачами.

Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових території надаються мешканцям згаданої квартири № 8 згідно з типовим переліком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» та постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком». Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06.06.2017 № 668 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)» затверджено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Як зазначено у позовній заяві, на ім`я ОСОБА_3 оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на який і проводяться нарахування за надані житлово-комунальні послуги. Даний факт не заперечується сторонами та підтверджується оплатами здійсненими на вказаний рахунок у липні 2015 року в розмірі 69, 86 грн., у грудні 2015 року в розмірі 147,80 грн., у квітні 2016 року в розмірі 400, 00 грн. (а.с.10-13).

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 10.01.2022 (а.с. 29, 30, 31), та підтверджується ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, скаржники та ОСОБА_1 дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 - є спільним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва № НОМЕР_3 , шлюб між відповідачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 розірвано 15.05.2003.

Як убачається з матеріалів справи та зазначається в апеляційній скарзі, а саме у довідці з місця проживання про склад сім`ї, виданої Житлово-експлуатаційною організацією № 419 «КП по утриманні житлового господарства Дніпро» від 21.07.2006 (а.с. 65) у квартирі АДРЕСА_3 проживали: ОСОБА_5 - наймач, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_1 (відповідач) - син, ОСОБА_7 (відповідач) - невістка, ОСОБА_3 (відповідач) - онук. Також у довідці зазначено, що квартира № 8 , станом на липень 2006 року - не приватизована.

Станом на 22 листопада 2021 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8).

З аналізу наведеного можна зробити висновок, що відповідачі проживали однією сім`єю у згаданій квартирі № 8 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» (№ 1875-ІV) та ст. 20 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» (2189-VIII) у розділі «Права і обов`язки споживачів» вказано, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг в період з червня 2015 року по вересень 2021 року відповідачами не заперечувався.

Згідно з п. 2 цього ж розділу зазначається, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 Житлового кодексу України).

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (ст. 68 Житлового кодексу України).

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Отже, на підставі наведеного колегія суддів вважає, що наявні достатні правові підстави вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на ім`я якого, оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на який позивачем проводяться нарахування за надані житлово-комунальні послуги, розповсюджується солідарний обов`язок, визначений ст. 68 Житлового кодексу України, що випливає з договору найму жилого приміщення.

Довідку від 21.03.2024 № 09/17-18-40, що видана Узинською міською радою про те , що ОСОБА_2 дійсно проживає по АДРЕСА_5 та Акт від 23.11.2023, підписаний депутатом Боярської міської ради Юхименком М.П. про те, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_6 , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки подані документи не спростовують факт проживання та користування відповідачами житлово-комунальними послугами з утримання будинку та прибудинкової території у заявлений в позовній заяві період з червня 2015 року по вересень 2021 року.

Також колегія суддів зазначає, що сам по собі факт реєстрації шлюбу відповідачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 (а.с. 68) не може бути підставою для звільнення її від оплати за житлово-комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 Закону України № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (чч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані 3 особи, відповідачі у справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а отже вказані особи користуються правами та обов`язками, як особи - споживачі комунальних послуг з утримання будинків та споруд.

Також установлено, що за період з 01.06.2015 по 30.09.2021 відповідачі своєчасно не вносили плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, що підтверджується долученими до матеріалів справи позивачем доказами.

Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до житлово-експлуатаційної організації з заявами про не проживання за адресою місця реєстрації не звертались.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до апеляційної скарги не надали достатніх та належних доказів на підтвердження своїх слів, що у зв`язку з погіршенням стосунків з відповідачем ОСОБА_1 їх проживання у квартирі № 8 припинилося з листопада 2002 року. Будь яких доказів (копія листа, повідомлення) про те, що ними повідомлялось позивача про ці обставини матеріали справи не містять та у апеляційній скарзі не згадується, а тому сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 24 494, 62 грн., нараховані інфляційні втрати в розмірі 6 076, 29 грн. та 3 % річних у розмірі 2 096,53 грн. підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» підлягає стягненню сума судового збору в розмірі по 756, 67 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 24 494, 62 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 076, 29 грн. та 3 % річних у розмірі 2 096,53 грн, що в загальному розмірі становить 32 667, 44 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 756, 67 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 756, 67 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір в розмірі 756, 67 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус