ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4997/24 Справа № 206/829/24 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

секретар судового засідання Керімова-Бандюкова Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини.

Вказана заява ОСОБА_1 мотивована тим, що в червні 2020 року вони з ОСОБА_2 почали зустрічатись.

Заявниця вказує, що через три місяці вона дізналась, що вагітна та зробила висновок що батьком дитини є ОСОБА_2 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3 , не перебуваючи у шлюбі і в якості батька записала ОСОБА_2 , а по батькові дитину записали ОСОБА_4 .

Заявниці стало відомо, що батько дитини проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Після народження дитини ОСОБА_1 намагалася оформити дитину у відповідності до законодавства України та отримати свідоцтво про народження дитини на території України, так як вона народилась в м.Алчевську.

З цією метою, 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 з м.Алчевська прибула до м.Мелітополь, де зустрілася з ОСОБА_2 , батьком дитини, для оформлення у нотаріуса заяви про визнання батьківства.

Отримавши відповідні документи ОСОБА_1 намагалася оформити народження дитини у відповідності до законодавства України, але оформити не встигла через брак часу та початком збройної агресії з боку російської федерації.

При цьому, заявниця зазначає, що медичні документи про народження отримані на території АР Крим зразка російської федерації є недійсними, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України відсутня, на даний час вона не має можливості оформити та отримати свідоцтво про народження дитини, щоб мати можливість реалізувати законні права дитини.

Враховуючи викладене, а також уточнивши заяву, заявниця просила встановити факт народження дитини, ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м.Джанкой, Автономної Республіки Крим, від батьків: мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; надати дитині ім`я - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року заяву задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі та анулювати актовий запис про народження дитини.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права не повідомив відділ про розгляд вказаної заяви. При цьому, апелянт зазначає, що перевіркою за обліками персональних даних Відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС встановлено, що паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 видано на ім`я іншої особи, іншим територіальним підрозділом міграційної служби і в іншу дату. Крім того, апелянт вказує, що бланк нотаріуса НМО 269396, на якому роздруковано заяву про визнання батьківства, був використаний 26 травня 2017 року під кодом 1 Договір про відчуження нерухомого майна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, наявні правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надає можливість отримати громадянину України ОСОБА_3 свідоцтво про народження дитини в державних органах України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на натупне.

Переглядаючи законність оскаржуваного рішення суду та залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; процесуальними правами зловживання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України зазначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Вимоги до позовної заяви наведено у ст. 175 ЦПК України, у частині другій якої зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 зазначеної статті, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається також у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, листа Управління державної міграційної служби України в Луганській області №56 від 20 березня 2024 року, перевіркою за обліками персональних даних Відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС встановлено, що паспорт громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , який заявниця долучила до заяви, видано на ім`я іншої особи, іншим територіальним підрозділом міграційної служби і в іншу дату.

Також, колегією суддів встановлено, що бланк нотаріуса серії НМО 269396, на якому роздруковано заяву про визнання батьківства, використано 26 травня 2017 року під кодом 1 Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, на підтвердження своєї особи надала копію паспорту громадянина України, який було видано на ім`я іншої особи, іншим територіальним підрозділом міграційної служби та в іншу дату.

Крім того, заявницею до заяви було надано копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1000001 від 10 лютого 2024 року, однак згідно генерації коду, колегією суддів встановлено, що він не виданий відповідно до вимог законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 передбачено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Приписами п. 12 Положення імперативно визначено, що ордер містить наступні реквізити: 12.1. Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4. Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро / адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро / адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі "Адвокат"); 12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі "Адвокат"); 12.12. Підпис керівника адвокатського бюро / адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро / адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро / адвокатським об`єднанням; 12.13. Двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.

При цьому, наданий до уточненої заяви ордер не містить обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням, а саме, інформацію стосовно того, ким та коли видане Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, адресу робочого місця адвоката, його місцезнаходження, що вказує на його дефектність та виключає в даному випадку можливість посилання на ордер, як на документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 звернула увагу на те, що виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Встановивши, що на момент відкриття провадження у справі, заява була підписана заявницею, паспорт громадянина України якої належить іншій особі, як з`ясовано під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду як таке, що суперечить нормам процесуального права скасувати, а вказану заяву залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Враховуючи, що заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що актовий запис про народження (поновлений) № 06 від 27 лютого 2024 року, складений Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку повороту виконання рішення суду підлягає анулюванню.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не встановивши особу заявника, яка зазначає себе матір`ю дитини, відносно якої розглядалось питання встановлення факту народження, здійснивши поверхневий розгляд вказаної заяви, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення, як таке, що суперечить нормам процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви без розгляду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявниці на те, що залишення заяви без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, не позбавляє її права на повторне звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 257, 367, 368, 374, 376, 377, 444 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , про встановлення факту народження дитини залишити без розгляду.

Анулювати актовий запис про народження (поновлений) №06 від 27 лютого 2024 року, складений Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса) на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку повороту виконання рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 липня 2024 року.

Головуючий суддя А.П.Барильська

Судді Е.Л. Демченко

М.М. Пищида