провадження № 22-ц/824/9014/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив зменшити розмір аліментів, який було стягнуто з ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі № 755/9645/21 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 з 18 359 грн. до 5 200 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення донькою повноліття та відкликати виконавчий лист № 755/9645/21, виданий Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18 359 грн. щомісячно; звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом 755/9645/21, виданим Дніпровським районним судом міста Києва на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 365 549 грн. 54 коп. за період з червня 2021 року по січень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі № 755/9645/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18 359 грн. щомісячно, починаючи з 03 червня 2021 року. Позивач вказує, що при визначенні розміру щомісячних виплат на рівні 18 359 грн. суд виходив з того, що ним як суб`єктом підприємницької діяльності в 2020 році було отримано 881 714 грн. 86 коп. доходу. Проте, на теперішній час його матеріальне становище значно погіршилося, як і спосіб життя, що викликано збройною агресією російської федерації та веденням активних бойових дій на території Київської області. У позивача було пошкоджено житло, він втратив основні джерела свого прибутку, на даний момент він змушений працювати на декількох роботах, але його прибуток є значно меншим, ніж був станом на 2020 рік. Вказані обставини об`єктивно підтверджують, що позивач перебуває у скрутному фінансовому стані. Будь якого нерухомого майна на даний час у власності не має. Позивач вказує, що аліменти у заявленому ним розмірі 5 200 грн. щомісячних відрахувань належним чином забезпечить гармонійний розвиток дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, у цивільній справі № 755/9645/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, з 18 359 грн. на суму 9 200 грн. У іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру аліментів через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та зменшити розмір аліментів до 5 200 грн., а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, щоє достатні правові підстави для вирішення судом питання про зменшення розміру аліментів з 18 359 грн. до 5 200 грн., які не будуть майновим тягарем для платника аліментів та в достатній мірі забезпечуватимуть потреби трьохрічної доньки ОСОБА_5, оскільки у батьків однаковий обов`язок по утриманню дитини та батьки несуть рівні витрати на матеріальне забезпечення спільної дитини. Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості, ОСОБА_1 наголошував на тому, що і у 2021 році не мав такого доходу, який би дозволяв сплачувати аліменти у розмірі 18 359 грн. щомісячно. На підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини позивача, а у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, стороною позивача було надано висновок судової економічної експертизи від 13 червня 2023 року, зі змісту якого вбачається, що не є документально підтвердженою можливість сплати ОСОБА_1 аліментів у розмірі 18 359 грн., оскільки його дохід за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року становив 442 049 грн. 81 коп. Суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки такому доказу під час вирішення питання про звільнення від сплати заборгованості, що свідчить про поверхневе дослідження доказів. Натомість, дані цього ж висновку експерта, суд поклав в основу зменшення розміру аліментів. Не відповідає дійсності і твердження суду про те, що позивачем не надано доказів об`єктивної неможливості сплати аліментів за період з червня 2021 року по лютий 2022 року. ОСОБА_1 добровільно сплачував аліменти частково на розрахункові банківські рахунки ОСОБА_3 . Також ОСОБА_1 та його родина, яка мала житло у АДРЕСА_1 , після початку повномасштабного вторгнення військ країни агресора на територію України зазнали значних втрат, які були виражені в істотному пошкодженні вказаного майна, що теж негативно позначилось на майновому стані ОСОБА_1 як платника аліментів, оскільки після деокупації Київської області змушений був всі заощадження витрачати на відновлення житла. При цьому, ОСОБА_1 не відмовився та не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Натомість, позивач виконував обов`язок по утриманню дитини як міг, однак, з незалежних від нього обставин, останній позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі 18 359 грн. щомісячно, що в сукупності з іншими обставинами призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач подав повторний позов про зменшення розміру аліментів після спливу трохи більше як півроку від попереднього рішення суду апеляційної інстанції, яким було відмовлено ОСОБА_1 у зменшенні розміру аліментів. Позивач не надав доказів, що за останні півроку, що передували зверненню до суду, його матеріальний стан змінився. Справи про зменшення розміру аліментів мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження. З самого народження дитини і по теперішній час малолітня донька ОСОБА_5 проживає з відповідачем, наразі, у Великій Британії. Відповідач постійно піклується про фізичний, духовний та всебічний розвиток дитини, докладає чимало зусиль для того, щоб їх спільна дочка не відчувала матеріальних потреб, створює для неї належні соціально-побутові умови. Спосіб життя матері дитини розрахований в першу чергу на задоволення потреб малолітньої ОСОБА_5 та приділенню їй максимальної турботи і уваги. ОСОБА_1 після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, не сплачуючи аліменти взагалі, фактично одразу подав позов до Дніпровського районного суду міста Києва про зменшення розміру аліментів до 5 200 грн. щомісячно. Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року щодо зменшення розміру до 5 200 грн. щомісячно. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено повністю. Апеляційним судом відхилено аргументи позивача про те, що припинення у нього статусу фізичної особи-підприємця є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки припинення статусу фізичної особи-підприємця не свідчить та не доводить відсутність доходів у позивача, що вплинуло б на його матеріальний стан. Доказів відсутності доходів чи їх реального зменшення позивачем не надано. Наявність боргових зобов`язань зі сплати кредитних коштів не є зміною майнового стану в розумінні статті 192 СК України. Таким чином, станом на 30 листопада 2022 року судом апеляційної інстанції досліджено і констатовано, що майновий стан ОСОБА_1 не змінився, підстав для зменшення розміру аліментів немає. За період з червня 2021 року по січень 2023 року боржником ОСОБА_1 жодного разу не сплачено суму аліментів у визначеному розмірі, а у період з серпня 2021 року по кінець січня 2023 року не проводився переказ аліментів взагалі. Суд першої інстанції не звернув уваги, що у період з 30 листопада 2022 року по 02 серпня 2023 року позивачем не надано доказів, що саме у цей період його матеріальний стан істотно змінився. Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 має дохід як фізична-особа підприємець; як особа, яка уклала цивільно-правовий договір щодо послуг водія; як наймана особа, яка працює ще й на підставі трудового договору (в якості інженера-технолога). Позивач також навчається за денною формою здобуття вищої освіти. Вартість підготовки здобувача ступеня доктор філософії за спеціальністю, якою навчається позивач, становить 38 500 грн. (за 2022-2023 роки). Станом на сьогодні в провадженні Ірпінського міському суду Київської області перебуває цивільна справа №755/4635/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання майнових прав особистою приватною власністю. У наданому відповідачем по справі відзиві вказано, що станом на серпень 2023 року на виконання умов попереднього договору ним сплачено 1 158 114 грн. 10 коп. Позивач стверджує, що продовжує вносити платежі на виконання умов договору. Відповідачем не надано доказів того, що внаслідок вторгнення російської федерації в Україну у лютому 2022 року постраждало саме його майно, яке належало б останньому на праві власності.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення не є беззаперечним доказом доведеності вини ОСОБА_1 та наявності в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Стороні позивача взагалі не відомо про стан кримінального провадження у даній справі, окрім того, що станом на даний час по даному кримінальному провадженню навіть не вручена підозра. Навчання на аспірантурі в Державному університеті інфраструктури та технологій є конституційним правом особи, яке ніким не може бути обмежене. У відповідача відсутні відомості про те, яким чином, в якому розмірі та ким здійснюється оплата за навчання. Майнові спори учасників справи, як подружжя, взагалі не впливають на правовідносини щодо сплати аліментів на дитину. Не наведено стороною відповідача також і доказів, які б спростовували висновки проведеної на замовлення економічної експертизи. Матеріалами виконавчого провадження спростовується твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів, оскільки останній сплачує аліменти у розмірі, який дозволяє йому отриманий дохід. Позивач взагалі позбавлений можливості спілкуватися з донькою, так як відповідач перебуває з дитиною за межами України, не вказує конкретні відомості про місце перебування дитини, не надає інформації про стан здоров`я дитини, її захоплення, розвиток, тощо. Натомість, відповідач вимагає від позивача лише аліментів, до того ж в тому розмірі, який взагалі є не обґрунтованим з економічної точки зору та є завищеним для забезпечення потреб чотирьохрічної дитини, не підтверджений фінансовою можливістю ОСОБА_1 , як батька дитини, сплачувати в такому розмірі аліменти. Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2018 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі № 755/9645/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18 359 грн. щомісячно, починаючи з 03 червня 2021 року, з подальшою індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів» та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані суду докази свідчать про зміну матеріального стану відповідача та зменшення розміру його доходів.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе і членів своєї сім`ї, майновий стан та розмір доходів.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 06 червня 2022 року у справі № 523/8403/19 викладено правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України, відповідно якого статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 755/9645/21 про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача було встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 09 липня 2021 року ОСОБА_1 було задекларовано доходи, отримані від податкових агентів ТОВ «Проспектс Україна», ТОВ «Медстар Солюшенс», ТОВ «Тревел Студіо», ТОВ «Солелат Палац», ТОВ «Мейнстрім», ТОВ «Арткай» за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року в сумі 237 284 грн. 86 коп. ОСОБА_1 було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік, в якій задекларовано суму доходу за звітний (податковий) період у розмірі 644 430 грн., а всього отримано доходів у розмірі 881 714 грн. 86 коп. Визначаючи розмір аліментів, Дніпровський районний суд міста Києва виходив з того, що ОСОБА_1 є працездатною, фізично здоровою особою, що здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини, є офіційно працевлаштованим, за ним зареєстровано шість товариств, від діяльності яких відповідач отримує значний рівень доходу, не має інших утриманців та соціальних зобов`язань.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що після стягнення з позивача аліментів на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, змінився його матеріальний стан. Так, позивач вказує на те, що він втратив основні джерела свого прибутку, його прибуток є значно меншим, ніж був станом на 2020 рік, будь-якого нерухомого майна на даний час у власності не має. У позивача було пошкоджено житло.

Серед доказів на підтвердження погіршення матеріального становища ОСОБА_1 надав суду, зокрема, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 12 січня 2023 року ( у яких зазначено доходи позивача за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2022 року); відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 1 кварталу 2021 року по 1 квартал 2023 року; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що 23 жовтня 2021 року припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 .

Разом з тим, у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, вказуючи на погіршення матеріального становища та способу життя, відсутність нерухомого майна, наявність боргових зобов`язань. Позивач стверджував, що в нього відсутні доходи та він перебуває у пошуках роботи.

У своїй постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 755/19351/21 Київський апеляційний суд дав оцінку зазначеним доводам позивача, скасував заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року щодо зменшення розміру аліментів до 5 200 грн. щомісячно та ухвалив нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

У вказаній постанові апеляційний суд зазначив, що: «…припинення статусу фізичної особи-підприємця не свідчить та не доводить відсутність доходів у позивача, що вплинуло б на його матеріальний стан. Доказів відсутності доходів, чи їх реального зменшення, позивачем не надано».

Отже, з аналогічних підстав ОСОБА_1 уже пред`являвся позов до ОСОБА_3 і суд дав оцінку зазначеним обставинам.

Після ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 30 листопада 2022 року позивач в лютому 2023 року повторно зареєстрував ФОП, про що не заперечував в суді апеляційної інстанції.

У матеріалах справи також містяться докази того, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «БІЗНЕС-ЦЕНТР «ПОДОЛ» на підставі цивільно-правового договору від 10 січня 2023 року, а також у ТОВ «МАРМАКС-ТЕХ» з 03 травня 2023 року.

У даній справі ОСОБА_1 надав суду докази, які на його думку, вказують на погіршення матеріального становища. Такі докази стосуються матеріального становища позивача за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2022 року.

У той же час, апеляційний суд у справі № 755/19351/21 досліджував докази за вказаний період, які, на думку позивача, свідчили про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Наданий суду висновок судової економічної експертизи № 10143 від 13 червня 2023 року не свідчить про погіршення матеріального становища позивача, оскільки в його основу покладено декларацію за 2020 рік ФОП ОСОБА_1 ; книгу обліку доходів ФОП ОСОБА_1 за 2020 рік.; виписку з «Приватбанку» по руху коштів ФОП ОСОБА_1 за 2020 рік за всіма рахунками; єдиний податок ФОП ОСОБА_1 за 2020 рік; єдиний соціальний внесок ФОП ОСОБА_1 за 2020 рік; відомості ДПС за період І квартал 2020 року по І квартал 2021 року по ФОП ОСОБА_1 ; рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року по цивільній справі №755/9645/21; кредитний договір «Приватбанку» на суму 170 000 грн. з додатком «Графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом»; акт звірки взаємних розрахунків по орендній платі; попередній договір щодо укладення договору оренди нерухомого майна/приміщення №14 від 06 серпня 2020 року.

Тобто, зазначені докази досліджувались судами в межах судової справи про стягнення з позивача аліментів, а також справи про зменшення розміру стягнутих аліментів, рішення по якій набуло чинності 30 листопада 2022 року.

Серед іншого позивач вказує, що внаслідок збройної агресії російської федерації було пошкоджено його майно, що вплинуло на його матеріальний стан. Разом з тим, належних доказів на підтвердження зазначеної обставини позивач суду не надав. У матеріалах справи міститься акт обстеження нерухомого майна, пошкодженого (знищеного) внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації № 3573 від 09 вересня 2022 року. У вказаному акті заявником зазначена ОСОБА_2 , а не позивач. Доказів того, що квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 суду не надано.

Також позивач не надав суду доказів своїх доходів як фізичної особи з квітня 2023 року, а як фізичної особи підприємця з початку 2023 року, хоча позов ним подано в серпні 2023 року.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача зазначала, що на момент звернення до суду з вказаним позовом інформація про доходи позивача в ДПІ була відсутня. У той же час, у відповідності до вимог ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, позивач не був позбавлений можливості подати суду докази про свої доходи з Державної податкової інспекції пізніше визначеного законом строку, в тому числі, і в суді апеляційної інстанції, належним чином обґрунтувавши поважність причин неможливості подачі таких доказів разом з позовною заявою.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача в частині того, що ОСОБА_1 не довів, що його матеріальне становище погіршилося, і у зв`язку з цим, він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Що стосується вимог позивача про звільнення від сплати аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, то мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц, від 30 березня 2023 року у справі №509/5304/20.

Отже, суд може за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Вказуючи на наявність підстав до звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, позивач фактично посилається, на докази свого матеріального становища, які на його думку, не давали Дніпровському районному суду міста Києва підстав до стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 18 359 грн. щомісячно.

При цьому, позивач не звернув уваги, що в силу визначених законом повноважень апеляційний суд не має права ревізувати висновки суду, які набрали законної сили у справі про стягнення аліментів, в межах розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах тільки тому, що позивач у даній справі, який був відповідачем у справі про стягнення аліментів, подав нові докази про свої доходи, які раніше не подавались і які, на його думку, свідчать, що підстав для стягнення з нього аліментів в сумі 18 359 грн. щомісячно не було.

Отже, позивач не надав суду належних та достатніх доказів наявності у нього після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, тяжкої хвороби або наявність інших обставин, що мають істотне значення, через які утворилась заборгованість по аліментах (ст. 197 СК України). Відтак, суд першої інстанції надав вірну оцінку вказаним обставинам, відмовивши в позові у цій частині. Висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо зменшення розміру аліментів не відповідають фактичним обставинам справи, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір у розмірі 1 610 грн. 40 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у зазначеному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про зменшення розміру аліментівскасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів відмовити.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , місце реєстрації - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) гривень, 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 08 липня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.