Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024 Справа №607/7184/24 Провадження №2/607/1967/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 звернулися в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачами викладено обставини, що їм на праві приватної власності належить кімната АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідач, однак протягом року не проживає в квартирі, оскільки її речі та майно відсутні, вона не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивачів сплачувати за неї кошти, в той час, коли вона не користується та не проживає в даному житлі.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивачі просять визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право на користування кімнатою № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористалася та не подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких просив справу слухати без його участі, при розгляді позовних вимог покладається на думку суду.

Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_1 належить на праві приватної власності по 1/2 частці кімнати АДРЕСА_1 , про що свідчать свідоцтва про оправо на спадщину за законом від 24.01.2020, посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., які зареєстровані в реєстрі за № 154, 156.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2023 у справі № 607/10331/22 розірвано шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 .

Згідно із довідки ДП «Фаворит-2» від 25.09.2023 № 154 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, але не проживає за адресою АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні з`ясовано, що відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації в кімнаті АДРЕСА_1 , не проживає та не користується даним житлом, її особисті речі відсутні у даному житлі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надали показання про те, що відповідач ОСОБА_3 в кімнаті № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , не проживає півтора року та не користується даним житлом, оскільки добровільно його покинула, а також її особисті речі відсутні у даному житлі.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачі як на підставі заявлених вимог посилаються на те, що слід усунути перешкоди в користуванні належної їм на праві власності кімнати № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , шляхом визнання відповідача, такою, що втратила право на користування кімнатою № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , оскільки наявність реєстрації відповідача, змушує позивачів сплачувати за неї кошти, в той час, коли вона не користується та не проживає в даному житлі.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».

Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача права позивачів, які підлягають захисту шляхом усунення ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , перешкод в користуванні належної їм на праві власності кімнати № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_3 , такою, що втратила право на користування кімнатою № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 , оскільки остання не проживала у вказаному житлі більше року і проживає за іншою адресою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належної їм на праві власності кімнати АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , такою, що втратила право на користування кімнатою № НОМЕР_1 , що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Відповідачу направити копію заочного рішення суду, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду або апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги заочного рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, відповідачем може бути оскаржене заочне рішення суду в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, іншими учасниками справи з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину заочного рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивачам:

1. ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 ;

2. ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 34334305, місцезнаходження вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль.

Повний текст рішення суду складено та підписано 28 червня 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко