ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2024 року м. Кропивницький

справа № 386/473/21

провадження № 22-ц/4809/855/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2024 року в складі головуючого судді Гута Ю. О.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

01.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки для сільськогосподарських потреб №Б/Н від 06.09.2017 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 06.09.2017, номер запису: 22187381, та стягнути заборгованість зі сплати орендної плати, що у грошовому виразі складає 23330,49 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:000:0616, яка розташована на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

06.09.2017 ОСОБА_1 уклала договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки з ОСОБА_2 , який пройшов державну реєстрацію на підставі рішення Державного реєстратора Даниловобалківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області від 06.09.2017, індексний номер рішення 36929322.

Починаючи з 2019 року відповідач не виконує умови п. 5 договору оренди земельної ділянки від 06.09.2017 щодо сплати орендної плати щорічно не пізніше першого лютого наступного року за роком, за який проводиться виплата орендної плати, тобто систематично не виконує вказане зобов`язання за 20019-2020 роки. Відповідно до витягу про нормативно грошову оцінку земельної ділянки на земельну ділянку складає 97210,43, тобто 97210,43:8%=7776, 83 грн орендної плати в рік, заборгованість зі сплати орендної плати складає 3 роки -2019, 2020 та 2021 роки (7776,83*3) 23330,50 грн.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2024 року позов задоволено.

Договір оренди земельної ділянки для сільськогосподарських потреб №Б/Н від 06.09.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 06.09.2017, номер запису: 22187381, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за 2019 рік у розмірі 7776,83 грн, за 2020 рік 7776,83 грн, та за 2021 рік 7776,83 грн, всього у загальному розмірі 23330,49 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачкою доведено істотне систематичне порушення умов спірного договору оренди земельної ділянки та її прав, оскільки відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата, за 2019, 2020 та 2021 роки, своєчасно не виплачена, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором термін.

Суд зазначив, що не приймає до уваги відомості та посилання відповідача на листи-повідомлення позивачки про отримання орендної плати, посилання відповідача на здійснення переказу грошових коштів за 2019 та 2020 роки за орендну плату, оскільки не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо виконання ним зобов`язання перед позивачкою.

Так, на підставі ст. 617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Суд не прийняв надані відповідачем листи від 16.12.2019, від 26.01.2021 та від 31.05.2021 про нарахування ОСОБА_1 орендної плати за 2019 та 2020 роки як докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на виплату орендної плати, оскільки підтвердження отримання позивачкою вказаних повідомлень відсутнє. Також не взято до уваги наданий відповідачем фіскальний чек №0040 від 19.06.2021, оскільки з нього не вбачається, що переказ здійснено ОСОБА_2 саме в рахунок орендної плати за 2019 та 2020 роки ОСОБА_1 , та лист від 22.06.2021, направлений ОСОБА_1 про повідомлення про здійснення поштового переказу через Голованівське відділення зв`язку в сумі 17085 грн в рахунок орендної плати за повний 2019 та 2020 роки, оскільки підтвердження отримання або відмови про отримання ОСОБА_1 переказу та листа не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Р. Голубенко подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що відповідач використав усі можливі засоби для отримання позивачем орендної плати, що підтверджується наступним.

Так, з листів-повідомлень від 16.12.2019, 26.01.2021, та 31.05.2021, адресованих ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач неодноразово звертався до орендодавиці стосовно виплати їй орендної плати за період 2019-2020 роки.

Зокрема, листи містять пропозицію звернутися за адресою знаходження відповідача, а також роз`яснення щодо можливості перерахунку коштів на наданий розрахунковий рахунок.

Ці листи були відправлені позивачці на її адресу, що зазначена у договорі оренди, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення.

16.12.2019 відповідач надіслав позивачці, за адресою яка зазначено у договорі оренди, а саме: с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, поштовий індекс 26526, повідомлення, де зазначив, що їй нарахована орендна плата за 2019 рік, яку вона може отримати за адресою АДРЕСА_1 , звертатися можна щодня з 8:00 год. до 18:00 год. Вказаний лист Укрпоштою повернуто позивачу без вручення адресату.

Помилковою є позиція суду про те, що цей доказ не береться до уваги, оскільки не надано підтвердження його отримання позивачкою.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №547 від 16.12. 2019 причиною не вручення листа стала відмова адресата від одержання кореспонденції.

Відповідач виконав усі залежні від нього дії, а саме активно намагався повідомити про нараховану орендну плату та бажання виплатити орендну плату.

Відмова позивачки від вручення поштового відправлення свідчить саме про ухилення кореспонденції для штучного створення заборгованості зі сплати орендної плати, що в подальшому стало формальною підставою для звернення до суду із позовною заявою про розірвання договору оренди.

26.01.2021 відповідач повторно надіслав позивачці на адресу с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, поштовий індекс 26526, повідомлення про нарахування орендної плати за 2019 та 2020 роки, яку вона може отримати за адресою, с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, поштовий індекс 26526, звертатися можна щодня з 8:00 год. до 18:00 год.

19.06.2021 відповідачем здійснено грошовий переказ позивачу у сумі 17085 грн (а.с. 49). Таким чином орендна плата за 2021 рік була виплачена у повному обсязі одразу після звернення позивачки. Того ж дня, позивача ОСОБА_1 було повідомлено про поштовий переказ на її ім`я рекомендованим листом.

Вказані дії відповідача свідчать про намір і бажання виконувати взяті на себе обов`язки відповідно до договору оренди, поведінка позивача є недобросовісною та суперечливою, направленою на штучне створення умов для розірвання договору оренди.

Про недобросовісну та суперечливу поведінку позивачки свідчать як надані нею ж пояснення щодо причини звернення до суду з даним позовом, а також причин ухилення від отримання кореспонденції від відповідача і як наслідок орендної плати за землю, якими є необізнаність про зміст поштових відправлень від відповідача.

Будь-яких інших порушень договору, через що інша його сторона (в даному випадку орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки, судом не встановлено і позивачкою в межах заявлених позовних вимог не доведено.

Щодо доводів позову про несплату відповідачем податків та зборів за користування земельною ділянкою зазначає про відсутність в укладеному договорі та законодавстві, зокрема Податковому кодексі України, положень про обов`язок землекористувача (орендаря), який користується земельною ділянкою приватної власності, здійснювати плату за землю.

Відповідач важає, що відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки через систематичне невиконання відповідачем істотної умови цього договору щодо внесення орендної плати в обумовленому договором розмірі.

Стверджує, що орендну плату за 2019-2020 рік відповідачем було сплачено 19.06.2021 шляхом здійснення грошового переказу позивачці в сумі 17085 грн, що підтверджується фіскальним чеком №0040 від 19.06.2021 (а.с 49). Орендну плату за 2021 рік відповідачем було сплачено 09.11.2021 шляхом здійснення грошового переказу позивачці в сумі 8784 грн, що підтверджується фіскальним чеком № 0190 від 09.11.2021 (а.с. 150-152).

Отримання вказаної орендної плати позивачкою не заперечується.

На день винесення судом рішення по справі була відсутня заборгованість зі сплати орендної плати, у суду не було підстав для її стягнення з відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Голубенка Р. С., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Мелєзгінова Ю. В., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянки загальною площею 3,0633 га., кадастровий номер :02:000:0616, що знаходиться на території Грузької сільської ради, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-КР №014850.

06.09.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0616, загальною площею 3,0633 га, що знаходиться на території Грузької сільської ради, терміном на 10 років, який зареєстрований державним реєстратором Данилово-Балківською сільською радою Благовіщенського району Кіровоградської області 06.09.2017 (а.с.10-12 т.1).

Відповідно до п. п. 5.1. , 5.2 та 5.4. Договору оренди землі орендна плата за земельну ділянку сплачується орендарем на користь орендодавця в грошовій формі або в натуральній формі вноситься у формі та становить 8,00 % від нормативної грошової оцінки . Орендна плата сплачується щорічно не пізніше першого лютого наступного року за роком, щодо якого проводиться виплата орендної плати.

16.12.2019 ОСОБА_2 відправив лист на адресу ОСОБА_1 , а саме: с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, в якому повідомив про те, що їй нарахована орендна плата за 2019 рік, яку вона може отримати за адресою АДРЕСА_2 , звертатися можна щодня з 8:00 год. до 18:00 год (а.с.41-42 т.1).

Вказаний лист повернуто ОСОБА_2 без вручення адресату (а.с.43 т.1).

26.01.2021 ОСОБА_2 відправив лист на адресу ОСОБА_1 , а саме: с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, в якому повідомив про те, що їй нарахована орендна плата за 2019 та 2020 роки, які вона може отримати за адресою АДРЕСА_2 , звертатися можна щодня з 8:00 год. до 18:00 год (а.с.44-45 т.1).

У копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 відсутній підпис останньої про отримання вказаного рекомендованого листа (а.с.45).

31.05.2021 ОСОБА_2 надіслано ОСОБА_1 на адресу с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, повідомлення в якому повторно повідомлено останню про те, що їй нарахована орендна плата за 2019 та 2020 роки , і вона може отримати її за адресою АДРЕСА_2 , звертатися можна щодня з 8:00 год. до 18:00 год (а.с.46-47 т.1).

Вказаний лист повернуто ОСОБА_2 без вручення адресату, причина невручення вказано: «адресат відмовився від отримання листа» (а.с.48 т.1).

22.06.2021 ОСОБА_2 надіслано ОСОБА_1 на адресу с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, відповідь на звернення останньої, де повідомлено, що було здійснено поштовий переказ через Голованівське відділення зв`язку в сумі 17085 грн в рахунок орендної плати за повний 2019 та 2020 роки з урахуванням індексів інфляції (а.с.50-51 т.1).

Відомості про отримання позивачем вказаного листа - відсутні.

Згідно копії фіскального чеку 0040 АТ «Укрпошта» від 19.06.2021 здійснено поштовий переказ адресату ОСОБА_3 , за адресою: Грузьке індекс 26526, в сумі 17085 грн (а.с.49 т.1).

Згідно копії фіскального чеку 00190 АТ «Укрпошта» від 09.11.2021 здійснено поштовий переказ адресату ОСОБА_3 , за адресою: Грузьке індекс 26526, в сумі 8784,00 грн (а.с.152 т. 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договори найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, істотні умови договору оренди землі, серед яких і орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно ст. 410 ЦК України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування землею.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи містять копії листів від 16.12.2019, від 26.01.2021 та від 31.05.2021 ОСОБА_2 адресованих ОСОБА_1 , на вказану у договорі оренди адресу, а саме: с. Грузьке Голованівського району Кіровоградської області, в яких зазначено про нарахування орендної плати за 2019 та 2020 роки, та необхідність з`явитися за адресою АДРЕСА_2 , для отримання коштів.

Вказана поштова кореспонденція повернута відповідачу з різних підстав, зокрема у зв`язку з відмовою позивачки від отримання листа від 31.05.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 611 ЦК передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 02.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18) зазначено, що "як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці".

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2021 року у справі №759/1788/18-ц (провадження №61-6083св19) зроблено висновок, що «договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами першою-другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бут змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона». Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з судовим рішенням в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2019-2021 роки в сумі23330,49 грн, враховуючи, що стороною позивача не спростовано факт здійснення ОСОБА_2 двох грошових переказів через Укрпошту на ОСОБА_3 в розмірі: 17085 грн та 8784,00 грн, не надано доказів щодо повернення відправнику цих поштових переказів без вручення адресату.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

В обґрунтування заперечення щодо наявності заборгованості зі сплати орендної плати у період 2019-2021 років відповідач посилається на проведення повного розрахунку із позивачем за орендовану земельну ділянку, шляхом надсилання коштів на адресу позивачки поштовим переказом.

У матеріалах справи наявні копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта»: № 0040 від 19.06.2021 та № 00190 від 09.11.2021 про здійснення поштового переказу на ім`я ОСОБА_3 , за адресою Грузьке, в сумі 17085 грн та 8784,00 грн відповідно (а.с.49 т.1,а.с. 152т. 1).

Наявні у відповідача фіскальні чеки не містять відомостей про платника та призначення переказу.

Проте, в судовому засіданні представники сторін пояснили, що інших грошових зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , окрім договірних відносин щодо оренди земельної ділянки, не існує.

Представник позивачки адвокат Мелєзгінов Ю. В. заперечував проти отримання ОСОБА_1 вказаних грошових переказів, проте не вказав на обставини та не надав доказів, що спростовують наявні у відповідача письмові докази (чеки про поштові перекази) про перерахування коштів на виконання свого обов`язку по сплаті орендної плати за 2019-2021 роки в загальній сумі 25869 грн.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність відповідачем факту проведення розрахунку з позивачкою по орендній платі за період 2019-2021 роки є помилковими, зроблені без належної оцінки наявних у справі письмових доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2019-2021 роки підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2024 року є законним та обґрунтованим, підлягає залишенню без змініз підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню 455 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі адвокатом Голубенком Р. С. ставиться питання про стягнення з позивач на користь відповідача понесені ним судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 9490,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвокатом Голубенком Р. С. апеляційному суду надано: - договір б/н про надання правничої допомоги від 24.03.2024, згідно якого вартість наданих юридичних послуг та порядок їх оплати визначається додатковою угодою (а.с.15 т.2); - додаткову угоду №1 до договору б/н про надання правничої допомоги від 24.03.2024, якою обумовлено сплату гонорару 50 % від прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня того року в якому буде виноситися рішення у справі, відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт (а.с.17 т.2); - акт приймання-передачі виконаних робіт за договором правничої допомоги б/н від 24.03.2024 на суму 9490,00 грн (а.с.18 т.2); - довідку №1 від 27.03.2024 про отримання від ОСОБА_2 9490,00 грн (а.с.19 т.2); - копію квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 26.03.2024 на суму 9490,00 грн (а.с.20 т.2).

Враховуючи викладене, принцип співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у зв`язку з відсутністю заяв та заперечень про спростування позивачем співмірності заявлених судових витрат, оскільки вимоги є обґрунтованими і доведеними відповідними доказами щодо підстав та витрат на послуги адвоката, заява адвоката Голубенком Р. С. про відшкодування витрат, понесених відповідачем на оплату правничої допомоги на стадії перегляду справи апеляційним судом, підлягає частковому задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог, зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4745 грн - витрат на правничу допомогу .

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за 2019-2021 роки скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги.

В іншій частині рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2024 року залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 455 грн - витрат на сплату судового збору та 4745 грн - витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко