Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2024 Справа №607/6253/24 Провадження №2/607/1834/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень на одну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Великоберезовицькій селищній раді Тернопільського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис за № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

У даному шлюбі в сторін народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя сторін не склалося, спільне господарство не ведеться. Вони не розуміють один одного, мають різні погляди на сімейне життя. Окрім того, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки. За таких обставин, шлюб існує лише формально, суперечить інтересам дітей та психологічному здоров`ю позивачки, а також, подальше збережений шлюбу суперечить інтересам сторін.

З моменту фактичного припинення подружніх відносин, відповідач, як батько дітей, не лише фактично самоусунувся від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а й перестав брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, незважаючи на те, що обов`язок по утриманню дітей, закон покладає на обох батьків.

Діти знаходяться на повному утриманні позивачки і незважаючи на те, що станом на день звернення з позовом до суду, ОСОБА_1 перебуває в офіційній декретній відпустці, вона змушена працювати аби забезпечити гідний рішень життя своїм малолітнім дітям.

Враховуючи індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, а також той факт, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та беручи до уваги вище зазначені обставини, а також той факт, що відповідач є працездатним, а діти перебувають на повному утриманні позивачки, з метою забезпечення дітям достатнього (не мінімального) рівня життя, гідного лікування з метою збереження здоров`я та розвитку, позивачка вважає, що доцільним буде присудити аліменти у твердій грошовій сумі - 5000 (п`ять тисяч) гривень на одну дитину, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка вважає, причини, які стосуються розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на утримання спільних дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , є обґрунтованими і підлягають задоволенню судом.

Ухвалою судді від 22 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/6253/24. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав.

Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 29 вересня 2016 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, сторони 29 вересня 2016 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 12.

У шлюбі в них народилися діти:

- донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 15 серпня 2017 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України;

- донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 03 листопада 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Як вбачається з витягу з реєстру Великоберезовицької територіальної громади № 2023/004076945 сформованого 30 травня 2023 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою, разом із матір`ю ОСОБА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_4 , 2021 року народження, та зареєстрована ОСОБА_3 , 2017 року народження, що стверджується довідкою № 362 виданою 19 березня 2024 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення.

Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд робить наступні висновки.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Державиучасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України).

Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років 2 563 гривні та для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень.

Суд встановив, що у сторін у шлюбі народилися доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю. Позивачка самостійно забезпечує дітей, оскільки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги дідям. Водночас, ОСОБА_2 є працездатним, інших утриманців не має. Стан здоров`я відповідача суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, відповідно може отримувати високий постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дочок до досягнення ними повноліття.

В свою чергу ОСОБА_2 , не надав жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, беручи до уваги рівність обов`язку батьків утримувати їх спільних дітей, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, по 4 000 (чотири тисячі),00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи стягнення з дня подання позову 19 березня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки 1 211,20 грн сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 280-283, 352355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, статями 110, 112, 180184, 191 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , зареєстрований 29 вересня 2016 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, про що складено актовий запис № 12.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, по 4 000 (чотири тисячі),00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи стягнення з дня подання позову 19 березня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять),20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять),20 грн.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 08 липня 2024 року.

Головуючий суддя О. Герчаківська