ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5398/24 Справа № 211/1765/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Лідія Михайлівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Гудима Тетяна Володимирівна на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Лідія Михайлівна про визнання права власності у порядку спадкування, визнання заповіту недійсним.

Просив суд визнати (набути) за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування.

Визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 28.03.2011 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М., зареєстрований в реєстрі за №661 - недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Убієнних Л.М. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вказане майно спадкодавця, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , складений заповіт на ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину вчасно, заявник не є спадкоємцем відповідно до ст.1241 ЦК України.

Крім того, листом від 25.02.2023 року №220/01-16 завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 , майно спадкодавця квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не є спадкоємцем, а тому видати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії немає можливості.

Відповідно до інформації КП ДОР "Криворізьке БТІ" виданої на запит завідуючої Четвертої криворізької державної нотаріальної контори №1567/02-31 від 15.10.2010 року власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , була ОСОБА_5 , на момент смерті якої 24.05.2007 рік з спадкоємцем було зареєстровано місце проживання її синів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , їх частки у спадщині рівні 1/2 за кожним.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя, ОСОБА_6 не встиг оформити свідоцтво про право на спадщину, яку він прийняв за померлою ОСОБА_5 . В свою чергу, після смерті ОСОБА_6 за оформленням спадщини після нього до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори звернувся його єдиний спадкоємець першої черги - син ОСОБА_1 .

Постановою Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 30.03.2010 року №1183/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як пропущений строк про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20.09.2010 року по справі №2-2284/10/0408 визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_6 , тривалістю в 3 місяці.

Після отримання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позивач, скориставшись своїм правом спадкування в порядку спадкової трансмісії за померлим батьком ОСОБА_6 , звернувся до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори з метою отримати спадщину на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, постановою Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 24.11.2010 року №1876/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , виникла суперечка між спадкоємцями. При цьому, нотаріусом не зазначено конкретних підстав у зв`язку з якими виникли суперечки між спадкоємцями та в чому вони полягають.

У позивача по справі відсутні беззаперечні докази того, що на момент смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_6 , але це може підтвердити орган реєстрації громадян. ОСОБА_6 за життя вступив у спадщину за померлою матір`ю ОСОБА_5 та набув права власності на 1/2 частку квартири та ця власність входить до його спадщини, єдиним спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_1 .

Іншому сину, дядьку позивача ОСОБА_3 державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за життя він 28.03.2011 року склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Лідією Михайлівною, відповідно до змісту якого заповідав належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З даним заповітом позивач не погоджується, оскільки даний заповіт охоплює спадкове майно, 1/2 частини якого є власником позивач по справі, а також нотаріусом під час посвідчення заповіту не надано правової оцінки тому факту, що ОСОБА_3 на момент складання заповіту не оформив право власності на належну йому частку квартири під номером АДРЕСА_2 , та здійснив розпорядження в тому числі відносно майна яке йому на праві приватної власності не належало та не може належати в майбутньому.

Позивач по справі рідний племінник ОСОБА_3 не знав про існування вказаного заповіту, не знає ким приходиться відповідач по справі його дяді і яким чином стала спадкоємцем. Починаючи з кінця 2010 року, після отримання відмови від Четвертої криворізької нотаріальної контори від 24.11.2010 року, дядя повідомляв позивачу, що вони врегулюють спір щодо часток на квартиру після смерті ОСОБА_5 , по родинному без звернення до суду, оскільки єдиним спадкоємцем дяді ОСОБА_3 фактично залишився його племінник позивач по справі, зазначені обставини можуть підтвердити свідки інші члени родини позивача.

Починаючи з 2011 року ОСОБА_3 припинив нормальне спілкування з членами своєї родини, став вести замкнене життя. Родичам стало відомо, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 посилилися невідомі ссоби, як стало відомо пізніше - відповідач по справі зі своєю родиною. Відповідач по справі сприяла тому що ОСОБА_3 обірвав родинні зв`язки зі своїми родинами, поводив себе неадекватно та агресивно.

В момент вчинення заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало його дійсній волі, адже в розмовах з племінником та іншими членами сім`ї останній неодноразово висловлював своє бажання залишити спадщину своєму єдиному спадкоємцю за законом - ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не є родичем померлого ОСОБА_3 , не є другом сім`ї, з моменту коли ця особа з`явилась біля ОСОБА_3 він був налаштований негативно по відношенню до сім`ї, відповідач по справі шляхом психологічного тиску на людину похилого віку фактично посилилась разом з чоловіком в квартирі за адресою, АДРЕСА_1 , та, впливаючи на свідомість людини похилого віку, скориставшись його безпорадним станом, підвищеною втомлюваністю, в`ялістю, розгубленістю, розсіяністю уваги, зловільненістю та затруднениям мислення, невпевненості у своїх силах, зниження - інтересу до життя налаштувала проти спілкування з сім`єю, та вмовила проти справжньої волі заповідача скласти заповіт на свою користь. Тому позивач звернувся до суду.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Лідія Михайлівна про визнання права власності у порядку спадкування, визнання заповіту недійсним відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивач ОСОБА_1 адвокат Гудима Т.В., посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове ріше про повне задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі.

При цьому, сторона позивача не погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності.

Представник позивача зазначає, що з кінця 2010 року, після отримання відмови від Четвертої криворізької нотаріальної контори від 24.11.2010, померлий ОСОБА_3 повідомляв позивачу, що вони врегулюють спір щодо часток на квартиру після смерті ОСОБА_5 , по родинному без звернення до суду, оскільки єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 фактично залишився його племінник позивач по справі. Зважаючи на це позивач фактично прийняв спадщину, але не оформив свідоцтва. Про порушення свого права позивач дізнався з постанови приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Убієнних Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2023, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через наявність складеного на ОСОБА_2 заповіту, яка вчасно прийняла спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони позивача, відповідач ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року.

02.07.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника скаржника адвоката Гудими Т.В. надійшло клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 03.07.2024 на 11:50 годин на іншу дату, у зв`язку з її перебуванням у службовому відрядженні у м.Дніпро у Третьому апеляційному адміністративному суді.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Оскільки, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторони позивача, яка до клопотання не додала доказів зайнятості в іншому процесі та звертає увагу на те, що позиція позивача викладена в апеляційній скарзі, почута судом апеляційної інстанції, тому в задоволенні клопотання представника скаржника адвоката Гудими Т.В. про відкладення судового розгляду з підстав зайнятості адвоката в іншому судовому процесі слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , після приватизації по 1/3 частці.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/2 частці.

Відповідно до інформації КП ДОР "Криворізьке БТІ" виданої на запит завідуючої Четвертої криворізької державної нотаріальної контори №1567/02-31 від 15.10.2010 року власником квартири, а саме приватна спільна сумісна власність, за адресою АДРЕСА_1 , була ОСОБА_5 , на момент смерті якої 24.05.2007 рік зі спадкоємцем було зареєстровано місце проживання її синів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки наданої Департаментом адміністративних послуг виконавчого комітету Криворізької міської ради (Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1), про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період з 2001 по 2009 рік включно за адресою АДРЕСА_1 , вказано що він був зареєстрований з 06.07.2001 року до 25.12.2009 року.

Нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Південно- східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заведена спадкова справа №54385847 (за №222/2013), ІНФОРМАЦІЯ_7 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої спадщину отримав син ОСОБА_3 , який успадкував 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . Більше ніхто з заявою про прийняття спадщини не звертався.

Нотаріусам Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заведена спадкова справа №50112875 (№746/2010), заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої із заявою про прийняття спадщини звернувся син ОСОБА_1 , якому Постановою Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 30.03.2010 року №1183/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як пропущений строк про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 20.09.2010 року по справі №2-2284/10/0408 визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_6 , тривалістю в 3 місяці.

Після отримання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позивач звернувся до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори з метою отримати спадщину на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 24.11.2010 року №1876/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , виникла суперечка між спадкоємцями.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за життя він 28.03.2011 року склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Лідією Михайлівною, відповідно до змісту якого заповідав належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М. заведена спадкова справа №15/2022 від 27.04.2022 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно якої з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 , за заповітом.

Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Убієнних Л.М. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вказане майно спадкодавця, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , складений заповіт на ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину вчасно, заявник не є спадкоємцем відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Крім того, листом від 25.02.2023 року №220/01-16 завідувачем Четвертої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 , майно спадкодавця квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не є спадкоємцем, а тому видати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії немає можливості.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування виходив з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав, оскільки як встановлено судом позивачу з 24.11.2010 року було відомо про суперечку між спадкоємцями з приводу спірної квартири, але з позовом він звернувся до суду лише 22.03.2023 року.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції на підставі досліджених та оцінених доказів наданих сторонами по справі, виходив з необґрунтованості та недоведеності перед судом цих позовних вимог.

Так, судом досліджені довідки Комунального закладу "Криворізький психоневрологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради, 50012, м. Кривий Ріг, вул.Дишинського, 27, яким встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, не перебував та не звертався за медичною допомогою.

Окрім того, допитані судом свідки в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_3 за життя не страждав на психічні захворювання, та до смерті усвідомлював свої дії та керував ними, скласти заповіт на відповідача його ніхто не примушував, він зробив це з власного волевиявлення, доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи представника позивача викладеніі в апеляційній скарзі та у відзиву відповідача на апеляційну скагу, зіставивши їх з наявними у справі доказами, повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторін викладені в апеляційній скарзі та у відзіві на апеляційну скагу, вважає, що суд першої інстанції у повній міріз`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 вересня 2022 року за наслідками розгляду справи №385/321/20 (провадження №61-9916сво21) викладено правовий висновок щодо застосування позовної давності до вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Так, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду зазначено, що положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у статті 268 ЦК України.

У частині першій статті 268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У частині другій статті 268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги про визнання права власності в порядку спадкування.

З цього приводу необхідно також враховувати позицію Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), який наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду; забезпечувати юридичну визначеність і остаточність захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів; запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Так, судом встановлено, що є рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 20.09.2010 року по справі №2-2284/10/0408, яким позивачу ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подачі заяви до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_6 , тривалістю в 3 місяці.

Також судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що отримавши за рішенням суду додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, позивач звернувся до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори з метою отримати спадщину на частку спірної квартири, яка належала ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте Постановою Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 24.11.2010 року №1876/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , виникла суперечка між спадкоємцями.

Таким чином, враховуючи, що позивачу про порушення його права було відомо ще наприкінці листопада 2010 року, проте з позовом в суд про визнання права власності в порядку спадкування він звернувся лише у березні 2023 року (минуло майже 13 років), висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні цих позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності для звернення до суду про застосування якої заявлено стороною по справі, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Відповідно до 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Положення ст.1247 ЦК України, містять вимоги щодо форми заповіту.

Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі впорядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка немала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно зі ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Згідно положень ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведені позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, оскільки наявними у справі доказами доведено, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, не перебував та не звертався за медичною допомогою, а допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_3 за життя не страждав на психічні захворювання, та до смерті усвідомлював свої дії та керував ними, скласти заповіт на відповідача його ніхто не примушував, він зробив це з власного волевиявлення.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу сторони позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують.

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Гудима Тетяна Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: