ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4219/24 Справа № 225/2468/21 Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 225/2468/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк, Орган опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Челюбєєва Є.В., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що 28.12.2011 року вона ( ОСОБА_1 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На початку 2014 року між сторонами погіршилися відносини та рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.10.2014 року шлюб між ними був розірваний, проте вони продовжували періодично проживати разом, а із початку 2017 року проживають окремо.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю.

Через відсутність згоди між батьками про місце проживання дитини, позивач зверталась до служби у справах дітей ВЦА м.Торецьк та 05.03.2019 року був складений висновок щодо доцільності проживання дитини з матір`ю.

Незважаючи на вказаний висновок, відповідач продовжував зловживати своїми батьківськими правами, а саме - після зустрічей з батьком, проти яких позивач ніколи не заперечувала, відповідач не відпускав сина до матері, мотивуючи хворобами сина та невмінням матері доглядати за сином.

У зв`язку з такою поведінкою відповідача, позивач двічі зверталась до правоохоронних органів, проте реальної допомоги з боку цих органів надано не було.

Відповідач усно і в смс-повідомленнях ображає та погрожує позивачу.

За місцем проживання позивач характеризується позитивно, натепер вона не працює, оскільки перебуває у відпустці за доглядом за дитиною ( ОСОБА_5 , 2018 року народження), але вона соціально адаптована, отримує державну допомогу у розмірі 860 грн., пенсію по інвалідності 2200 грн. та аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн. Крім того, має своє житло та дачний будинок, отримує допомогу від своєї матері. Вона достатньо часу приділяє увагу сину, цікавиться його життям, навчанням, гуляє, годує, одягає та іншим чином турбується про сина. У ОСОБА_3 є своя кімната, обладнана місцями для сну та гри й навчання. Однак відповідач постійно створює конфліктні ситуації з приводу місця проживання дитини, що негативно впливає на емоційний стан сина. Вважає, що син повинен проживати разом з матір`ю, тому що це є природно, та саме вона може забезпечити сину постійну турботу та нагляд.

Натомість відповідач працює, та не має достатньо часу щоб приділяти увагу сину, тому бере дитину з собою навіть на роботу.

Востаннє відповідач забрав сина 10.03.2021 та не відпускав його додому, спираючись на захворювання та карантинні заходи.

Просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року з урахуванням додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року, позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що повідомлення про день та час розгляду справи відповідач після 24.02.2022 року не отримував, відповідача не було належним чином повідомлено про день та час розгляду справи.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Висновок Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району від 23.03.2022 року №61, є необ`єктивним та таким, що суперечить вимогам законодавства і інтересам дитини, оскільки представники Служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації взагалі не досліджували стан здоров`я дитини, його прихильність до одного з батьків, стан здоров`я батьків, не проаналізована інформація, хто з батьків приділяє більше уваги та любові до сина. Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності висновку органу опіки та піклування за місцем проживання батька.

Судом першої інстанції не визначено, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини, турбується про сина, займається його здоров`ям та розвитком. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 виповнилось 10 років, що дає підстави згідно ч.2 ст.160 СК України, для визначення місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що мати дитини не може бути позбавлена права на спілкування із своєю дитиною, незалежно від того, які відносини склалися між батьками дитини. Дитина має законне право знати хто є її рідною матір`ю, а також має право на спілкування із своєю матір`ю. Таким чином, проживання сина позивачки разом з нею відповідає інтересам дитини. Позивачка має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою і займатися вихованням дитини, чого відповідач не може зробити в повній мірі.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є надуманими і спрямовані тільки на затягування розгляду справи по суті та уникненню від відповідальності, а головне сприяють порушенню гарантованих сімейним законодавством та Конституцією України прав позивача не відповідають інтересам дитини. Вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає критеріям законності, обґрунтованості, мотивованості, вирішене згідно з нормами матеріального та процесуального права.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції, що проводились в режимі відео конференції в приміщені суду за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , останній підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, також підтримав заявлені ним клопотання щодо долучення доказів та застосування до позивача та її представника заходів процесуального примусу. В судове засіданні 10.07.2024р., яке також проводилось в режимі відеоконференції в приміщені суду, відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надав клопотання про відкладення розгляду справи для подання своїх доводів щодо питання про призначення судової психологічної експертизи. Дані підстави суд визнав необґрунтованими, такими, що свідомо направлені на затягування розгляду справи по суті, оскільки відповідач приймав участь у судових засіданнях апеляційного суду, висловив свою позицію щодо рішення суду та апеляційної скарги, не бажав призначення судом даної експертизи, а питання про надання своїх доводів щодо призначення експертизи пов`язані з заявленням стороною позивача аналогічного клопотання, у задоволенні якого судом було відмовлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Карнаухов А.О. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити. Також просили застосувати до відповідача заходи процесуального примусу.

Представник органу опіки та піклування Ромоданівської сільської ради Полтавської області в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги відповідача. В судове засідання 10.07.2024р. не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

ОСОБА_1 , окрім сина ОСОБА_3 має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до витягу із протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей від 08 лютого 2019 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, батько брав активну участь у вихованні сина.

Судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що конфлікт між батьками негативно позначається на дитині.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» від 01 січня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , має склад сім`ї: ОСОБА_3 , 2012 року народження (син), ОСОБА_5 , 2018 року народження (дочка).

Згідно висновку служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області від 07 лютого 2019 року №187, доцільним є встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Висновком військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області, як органу опіки та піклування, від 05 березня 2019 року №2 встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

У висновку військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області, від 23 березня 2022 року, орган опіки та піклування підтвердив свою позицію щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Так, згідно висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1-ОСОБА_3 (мати-син), яке проводилось в період з 01.02.2019 по 07.02.2019, у ОСОБА_3 через наявний конфлікт між батьками, є ознаки психологічної травми.

Відповідно до психологічного висновку щодо ОСОБА_3 від 21 лютого 2019 року, складеного провідним психологом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді військово-цивільної адміністрації м.Торецька, було встановлено, що між батьками ОСОБА_3 часто трапляються сварки, свідком яких є дитина. У хлопця підвищена тривожність та загострені страхи щодо розлуки з батьком, причиною яких стали слова матері, що він не буде бачитись з батьком. Батько зі своєї сторони негативно висловлюється та проявляє агресивну поведінку щодо матері дитини у присутності ОСОБА_3 . Зі слів хлопця він почуває себе погано і не знає кому вірити.

Згідно із психолого-педагогічною характеристикою ОСОБА_3, складеної директором та класним керівником загальноосвітньої середньої школи І-ІІІ ступенів №9 військово-цивільної адміністрації м.Торецька, ОСОБА_3 навчається у закладі з 01 вересня 2018 року, зарекомендував себе як дисциплінований, старанний учень, має високий рівень розвитку інтелекту, батьки приділяють достатньо уваги вихованню та навчанню сина.

Така ж інформація була надана директором навчального закладу на ім`я начальника служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецька від 07 лютого 2019 року №32.

Згідно з громадською характеристикою ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дочкою, весь свій час присвячує дітям.

На звернення ОСОБА_2 , до служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецька із заявою про здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, 27 січня 2020 року повідомлено, що за результатами інспекційного відвідування та згідно складеного висновку встановлено, що ОСОБА_2 забезпечує базові потреби дитини ОСОБА_3 відповідно до суми коштів сплачених на дитину платником аліментів.

За інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Торецька від 20 вересня 2021 року ОСОБА_3 має вади здоров`я, часто хворіє.

Згідно відповіді Жовтанецької сільської ради Львівської області від 23 лютого 2023 року №235 на звернення ОСОБА_2 догляд, турботу та контроль за станом здоров`я сина ОСОБА_3 , здійснював виключно батько, офіційно зареєстровано два візити матері на територію Жовтанецької сільської ради. Кількість неофіційних зустрічей матері та сина невідома. Зі слів ОСОБА_1 місце перебування сина ОСОБА_3 не відоме, що може перешкоджати зустрічі.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 09 червня 2022 року, умови проживання задовільні, дитина з батьком мешкають на 2-му поверсі школи в кабінеті географії, крім них в цій кімнаті проживають ще 8 осіб. У приміщенні чисто, тепло, є спальні місця, чиста постіль, стіл, крісло, триразове безоплатне харчування.

У акті обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 від 15 червня 2022 року №47 зазначено, що умови проживання задовільні, дитина з батьком та іншими родичами, що евакуювались із зони активного проведення бойових дій, мешкають на 2-му поверсі школи в кабінеті географії. У приміщенні чисто, тепло, є спальні місця, чиста постіль, стіл, крісло, триразове безоплатне харчування.

Відповідно до довідки від 29 червня 2022 року № 1628- ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа у с.Ромодан Полтавської обл.

Згідно побутової характеристики родина ОСОБА_2 складається з ОСОБА_12 (дід), ОСОБА_13 (баба), ОСОБА_14 (тітка), ОСОБА_15 (дядько) ОСОБА_16 (двоюрідний брат), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Родина придбала будинок у АДРЕСА_2 , де проживає із вересня 2022 року. За період проживання проявили себе позитивно. Скарг з боку жителів селища не надходило.

Відповідно до відповіді Опорного закладу освіти «Миргородський ліцей №1 ім.Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області» №05-17/531 від 07.06.2023 на адвокатський запит зазначено, що сім`я ОСОБА_2 переїхала в Миргород влітку 2022 року із м.Торецька Донецької області: дідусь, бабуся, дві невістки (і мама ОСОБА_3 також), два онука - ОСОБА_3 та його двоюрідний брат. Проживали разом на АДРЕСА_5.

Згідно з характеристикою закладу освіти «Миргородський ліцей №1 ім. Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області» ОСОБА_3 має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. На уроках завжди уважний, активний, виконує домашні завдання. Гарно запам`ятовує навчальний матеріал. Має добрий загальний розвиток. Весь навчальний рік навчався дистанційно. Виконує завдання в межах вивченого матеріалу. Виявляє активність на уроках. Урівноважений, розсудливий. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Підтримує дружні стосунки з учнями. відповідально виконує доручення. Батьки приділяють увагу вихованню сина.

На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року рішенням виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області №50 від 12 липня 2023 року, як органом опіки та піклування, затверджено висновок Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 », яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 2012 року народження разом з батьком, ОСОБА_2 . При цьому рекомендовано батькам вирішити питання мирним шляхом.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , умови проживання добрі, на момент візиту було чисто і прибрано. Мати з дитиною проживають в орендованій квартирі є внутрішньо переміщеними особами. Створено умови для повноцінного проживання дитини. Також є можливість для проживання старшого сина в разі вирішення справи в суді. Мати хоче, щоб син проживав з нею і готова всім його забезпечувати.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що для матері створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю, з огляду на те, що батько, хоча й створив належні умови для проживання дитини, однак, перешкоджаючи позивачу у спілкуванні із сином та змінивши місце проживання разом з дитиною, не повідомивши про це позивача, діяв всупереч інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (див. рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04).

Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У постанові від 11 грудня 2023 року, справа №607/20787/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зауважила, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).

Крім того першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України).

Предметом спору у розглядуваній справі є визначення місця проживання малолітньої дитини, яка досягла десяти років.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч.1-3 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 24.10.2008 №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначив, що відповідно до статті 303 ЦПК (в редакції Кодексу 2004 року, в діючій редакції ст.367 ЦПК) апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Таким чином, на час ухвалення оскаржуваного рішення судом встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 на час розгляду справи перебуває у відпустці по догляду за дитиною (донькою ОСОБА_5 , 2018 року народження), отримує державну допомогу у розмірі 860 грн., пенсію по інвалідності 2200 грн. та аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн.

Відповідно до побутової характеристики ОСОБА_1 є хорошою мамою, весь свій час присвячує дітям: сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 2018 року народження. ОСОБА_1 не має шкідливих звичок. Син ходить до шкоди. Мама займається його вихованням та навчанням. Дитина живе в достатку і ні в чому не має потреби. Син завжди акуратний, чистий привітний товариський, ввічливий. ОСОБА_1 з сусідами поважна, підтримує добросусідські відносини, в конфліктах не перебуває. Зв`язку з особами,які аморальний спосіб життя не підтримує. У вживанні спиртних напоїв помічена не була (т.1 а.с.16).

Згідно довідки КП «Торецьккомсервіс» від 01.01.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї: ОСОБА_3 , 2012 року народження (син), ОСОБА_5 , 2018 року народження (дочка) (т.1 а.с.20).

Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою проживання позивача та дитини встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання та розвитку, наявні продукти харчування для дитини за віком, наявні ліки та засоби індивідуальної гігієни для дитини (т.1 а.с.42).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей від 08.02.2019 №1 «про встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », встановлено, що після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, батько приймав активну участь у вихованні сина, запропоновано службі у справах дітей підготувати висновок війстково-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про встановлення місця проживання з нею її малолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 народженні (т.1 а.с.28).

Згідно інформації ВЦА м.Торецьк Донецької області загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №9 про стан виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_3 навчається у закладі з 01.09.2018, зарекомендував себе як дисциплінований, старанний учень. Має високий рівень розвитку інтелекту, Шкільну програму засвоює на достатньому рівні. Адекватно реагує на зауваження, переживає невдачі. Не пропускає навчальних занять без поважної причини.

У колективі користується повагою. У спілкуванні активний, добрий не провокує конфліктів з ровесниками, намагається контролювати свої емоції, має багато товаришів у класі, з дорослими ввічливий та з повагою ставиться до вчителя. Прислухається до зауважень та вимог педагогів, намагається їх виконувати. В школу ОСОБА_3 приходить у гарному настрої, підготовленим до уроків. Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приділяють достатньо уваги вихованню та навчанню сина (т.1 а.с.29).

Аналогічна інформація була надана директором навчального закладу на ім`я начальника служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк від 07.02.2019 №32.

Відповідно до висновку служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк Донецької області, від 07.02.2019 №187, комісія вважає за доцільне встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с33).

Згідно висновку військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.136, 137).

Відповідно до психологічного висновку щодо ОСОБА_3 , від 21.02.2019, складеного провідним психологом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ВЦА м.Торецьк, було встановлено, що між батьками ОСОБА_3 часто трапляються сварки, свідком яких є дитина. У хлопця підвищена тривожність та загострені страхи щодо розлуки з батьком, причиною яких стали слова матері, що він не буде бачитись з батьком. Батько зі своєї сторони негативно висловлюється та проявляє агресивну поведінку відносно матері дитини у присутності ОСОБА_3 . Зі слів хлопця він почуває себе погане і не знає кому вірити (т.1 а.с.34).

Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, яке проводилось в період з 01.02.2019 по 07.02.2019, у ОСОБА_3 через наявний конфлікт між батьками наявні ознаки психологічної травми. Сім`я потребує психологічної допомоги в налагодженні стосунків стабілізації психоемоційного стану дитину та дорослих. Сім`ї рекомендовано звернутись за підтримкою до психолога (т.1 а.с.31, 32).

Згідно висновку військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 29.03.2022 №61, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.207, 208).

Як встановлено судом першої інстанції, після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, батько приймав активну участь у вихованні сина. Однак, між батьками дитини постійно існував спір щодо місця проживання дитини, через що постійно виникали конфліктні ситуації, що підтверджується чисельними заявами сторін, поясненнями сусідів позивача, повідомленнями поліції, які містяться в матеріалах справи.

Так, в своїх повідомленнях на заяви позивача щодо неповернення дитини поліція повідомила, що в діях відповідача ознак ані кримінального, ані адміністративного правопорушення не встановлено, рекомендовано звернутися до суду.

В повідомленні поліції на заяви відповідача щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків поліція також зазначила, що в ході проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення не встановлено і такий спір вирішується судом.

Наявність між сторонами конфліктних ситуацій з приводу місця проживання дитини, його виховання стало підставою для звернення позивача до ВЦА м. Торецьк із заявою про встановлення місця проживання дитини.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами у даній справі на час розгляду справи був наявний конфлікт щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , який негативно позначається на дитині. Даний конфлікт на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції триває.

Відповідно до довідки №1628- від 29.06.2022 ОСОБА_2 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.60).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності.

Згідно довідки Ромоданівської селищної ради №01-22/160 від 05.06.2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований до 5-А класу опорного закладу «Ромоданівський ліцей» 24.06.2022 року, як внутрішньо-переміщена особа, який зі слів батька прибув з Горецької ЗОШ №9. Навчався ОСОБА_3 у ліцеї по 17.01.2023р., але потім, на підставі отриманої від батька заяви був відрахований (т.2 а.с.153).

Згідно пояснень ОСОБА_2 у зв`язку з військовими діями з метою збереження здоров`я та життя свого сина ОСОБА_3 , разом зі своїми рідними: ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 виїхали до міста Львова. З 2020 року ОСОБА_3 мешкає разом з ним добровільно, утисків та насильства над дитиною він не вчиняє (т.2 а.с.108).

Судом зроблено висновок, що у вказаний період ОСОБА_2 самовільно, без погодження з матір`ю (позивачем по справі) ОСОБА_1 , з якою проживала дитина, вивіз її до Львівської області, а пізніше переїхав до Полтавської області.

Як пояснила позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 вивіз дитину без її згоди. Тривалий час вона не знала де дитина. Зверталась до офіційних органів про пошук дитини, після того як висновком військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2 встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.136, 137).

Із наведеного судом зроблено висновок, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 порушує права як ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини, так і права дитини на спілкування з матір`ю, передбачені ст.ст.153, 155, 157 СК України.

Наступні обставини, на підтвердження яких на стадії апеляційного перегляду сторонами надано відповідні докази, відбулись вже після ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі, а саме.

З відповіді Жовтанецької сільської ради Львівської області №235 від 23 лютого 2023 року, на звернення ОСОБА_2 вбачається, що догляд, турботу та контроль за станом здоров`я сина ОСОБА_3 здійснював виключно батько, офіційно зареєстровано 2 візити матері на територію Жовтанецької сільської ради. Кількість неофіційних зустрічей матері та сина невідома. Зі слів ОСОБА_1 місце перебування сина ОСОБА_3 не відоме, що може перешкоджати зустрічі (т.2 а.с.109).

Відповідно до побутової характеристики родина ОСОБА_2 складається з ОСОБА_12 (дідусь), ОСОБА_13 (бабуся), ОСОБА_14 (тітка), ОСОБА_15 (дядько) ОСОБА_16 (двоюрідний брат), ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_3 .

Родина придбала будинок за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою родина проживає з вересня 2022 року. За період проживання родина проявила себе з позитивного боку. Скарг з боку жителів селища не надходило (т.2 а.с.125).

Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , умови проживання добрі, на момент візиту було чисто і прибрано. Мати з дитиною проживають в орендованій квартирі являються ВПО. Умови проживання добрі, створено умови для повноцінного проживання дитини. Також є можливість для проживання старшого сина в разі вирішення справи в суді. Мати дуже бажає, щоб син проживав з нею і готова всім його забезпечувати.

Таким чином, з наданих сторонами доказів вбачається, що як позивачем так і відповідачем створені належні умови для проживання та навчання дитини, обоє з батьків приділяють увагу, підтримку та люблять сина, кожен з них, безсумнівно бажає відігравати важливу роль у житті дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської даності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що відповідач створює перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, не бажає йти на компроміс для того, щоб знайти взаємопорозуміння в питаннях вихованні дитини. Як доводиться письмовими матеріалами справи, відповідач здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, оскільки свідомо перешкоджає контактам матері з сином, який потребує любові обох батьків, та безумовно не може бути штучно позбавлений спілкування з матір`ю. Обмеживши дитину у такому спілкуванні, не бажаючи вирішувати спільно з позивачем питання вихованні дитини, відповідач створює умови, за яких втрачається зв`язок дитини з матір`ю, дитина знаходиться під повним контролем і впливом батька.

У частині першій статті 18 Конвенції про права дитини, статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошується на визнанні принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (частина перша статті 141 Сімейного кодексу України).

Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи .

Відповідно до висновку служби у справах дітей ВЦА м. Торецьк Донецької області, від 07.02.2019 №187, комісія вважає за доцільне встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.33) .

Згідно висновку військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.136, 137).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області №50 від 12 липня 2023 року затверджено висновок Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 », яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 , рекомендовано вирішити питання мирним шляхом між обома батьками, а у разі відсутності взаєморозуміння з даного питання, звернутись до суду за захистом своїх прав та вирішення питання по суті (т.2 а.с.183, 184).

Колегія суддів, погоджується з висновком військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 05.03.2019 №2, яким встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п.6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р.: «малолітня дитина не повинна бути розлученою з матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини. Виключними обставинами можуть бути: відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, що може зашкодити розвиткові дитини».

Крім того, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи (здійснення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з сином), що склалися на час ухвалення оскаржуваного рішення, законність і обґрунтованість якого перевіряється судом апеляційної інстанції, відсутності інших даних, які б стали підставою для вирішення справи не на користь позивача, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про задоволення позову.

Всі інші обставини та докази, які надавались відповідачем при першому перегляді рішення суду в апеляційному порядку, та повторному (після скасування постанови апеляційного суду в касаційному порядку) перегляді, склались в подальшому і пов`язані з наслідками дій відповідача по перешкоджанню позивачу здійснювати свої батьківські обов`язки та користуватись своїми батьківськими правами, про що свідчать численні звернення сторін як до правоохоронних органів так і до суду, вони виникли після ухвалення оскаржуваного рішення та не були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції в ході розгляду справи, як це закріплено в ч.6 ст.367 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з матір`ю, з яким погоджується колегія суддів, з огляду на те, що батько, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи ОСОБА_1 у спілкуванні із сином, позбавляє його (сина) як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги, проте, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки між сторонами існує спір з приводу заявлених позовних вимог.

На виконання вказівок Верховного Суду в постанові по даній справі, щодо вирішення питання про проведення судово-психологічної експертизи ОСОБА_3, відповідачу в судовому засіданні апеляційного суду було запропоновано провести таку експертизу, між тим останній від проведення даної експертизи відмовився, вважаючи її недоцільною.

Крім того, відповідачем на адресу суду було направлено, окрім документів і заяв щодо предмета спору, також заяви та скарги на дії учасників процесу, суду і т.і., що зумовлювало в тому числі відкладення розгляду справи та оголошення перерв.

Зазначені дії сторони відповідача на думку колегії суддів суперечать завданням цивільного судочинства, оскільки були спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи. Вказані дії можуть бути зумовлені специфікою предмету спору, а саме спору щодо визначення місця проживання дитини, тобто спробою зберегти незмінним наявний фактичний стан речей, на словах не заперечуючи, а фактично перешкоджаючи якомога довше матері спілкуватись з дитиною з огляду на потенційну можливість винесення невигідного стороні рішення. Однак такі дії грубо порушують гарантовані чинним законодавством та статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права іншої сторони на справедливий суд, тобто на своєчасний та неупереджений судовий розгляд справи.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, або періодична зміна позиції щодо вже заявленого клопотання, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Саме в контексті забезпечення виконання завдання цивільного судочинства діючий ЦПК України надав суду правовий механізм запобігання учасниками справи зловживання процесуальними правами, з чим суд стикається при здійсненні судочинства. Такі дії учасників процесу можна назвати недобросовісними.

Міжнародна судова практика свідчить про те, що суди мають бути активними в питанні запобігання зловживанню процесуальними правами. Відповідно до принципу 2 Рекомендацій №R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката.

У своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

У п.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 по справі №199/6713/14-ц касаційний суд зазначив, що зловживання процесуальним правом є такі дії, що суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 15.07.2024р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв