15.07.2024
Справа № 642/3126/24
Провадження№ 2/642/1105/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

при секретарі Шнайдер Д.С.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ленінського відділу органу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції,в якому просить зняти арешт з майна ОСОБА_2 , а саме 31/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та вилучити всі інші обтяження і заборони, які накладені постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ від 05.11.2009 (тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9674528) у виконавчому провадженні №15699360 .

Мотивуючи свою заяву тим, що 05.11.2009 року постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ відкрито виконавче провадження №15699360 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду від 14.10.2009 року у цивільній справі № 2-2270/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 шкоду у розмірі 15434, 08грн.

05.11.2009 року постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ прийнято постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

29.04.2014 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження №15699360 було завершено, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Стягувач ОСОБА_3 своїм правом на повторне пред`явлення до виконання виконавчих документів не скористався. Строк пред`явлення виконавчого документа сплинув.

Позивач звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах м. Харкова з проханням зняти арешт з майна, накладений в рамках виконавчого провадження №15699360.

У відповідь листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального правління від 20.08.2021 року, вих. № 44476-2021, у знятті арешту відмовлено за відсутністю законних підстав та припинення обтяження.

Позивач посилається на відсутність відкритого виконавчого провадження про стягнення заборгованості за рішенням суду та на відсутність повторного звернення стягувача з виконавчим листом до державного виконавця, а при цьому наявність арешту на частину житлового будинку стає перешкодою для позивача у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном, та є підставою для зняття безпідставного та неактуального на тепер арешту.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 10.06.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

18.06.2024 року до канцелярії суду подано заяву на усунення недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 19.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що позивачем було обрано саме такий спосіб захисту в порядку позовного провадження.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , як на підставу своїх порушених прав, посилався на те, що на його нерухоме майно постановою державного виконавця накладений арешт. Позивач зазначив, що державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу, проте арешт з майна не зняв.

Згідно ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, що арешт на майно ОСОБА_2 було накладено в рамках здійснення виконавчого провадження № 15699360, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-2270/09, виданого 14.10.2009 року Ленінським районним судом м. Харкова.

Із наведеного слідує, що вищевказане обтяження (арешт майна) накладено державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, здійснення якого відбувалося з приводу виконання судового рішення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження».

Із врахуванням того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18, а саме: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Таким чином, позивач, який є боржником у виконавчому провадженні не може пред`явити позов про зняття арешту з майна, він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частинами першою та другою статті 40 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті , у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У відповідності до частин третьої статті 59 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г, від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18), від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19), від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 травня 2021року (справа №712/12136/18; провадження №61-4726сво19) дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд робить висновок про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що арешт на майно позивача було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості, виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч.1ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення, а не у зв`язку з погашенням боржником ОСОБА_2 заборгованості, і таким чином позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Слід зазначити, що Верховний Суд у вищенаведеній постанові визнав вірною практику судів, що у разі звернення боржника у виконавчому провадженні з вимогами, які не можливо розглядати у позовному провадженні, слід саме закривати провадження (відмовляти у відкритті провадження), а не розглядати вимоги по суті.

З огляду на наведене вище, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що слід закрити провадження у справі.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 , що його вимоги про скасування арешту майна, який накладений в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду ухваленого в порядку цивільної юрисдикції підсудні суду, який видав виконавчий документ в порядку розділу VII ЦПК України.

Керуючись ст.ст.200, 255, 268, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Вікторов