Справа № 357/1784/24
Провадження № 2/357/1865/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання - Кононюка П.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

26.12.2024 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 25.01.2024, мотивуючи тим, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 відповідач, за період з 01.05.2014 по 01.12.2023, має заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування у розмірі 18529,00 грн та в добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконує. Тому, просив у судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» суму боргу в розмірі 18529,00 грн, за період з 01.05.2014 по 01.12.2023; в порядку ст. 625 ЦК України за період з 01.05.2014 по 14.02.2022 інфляційні втрати у розмірі 9180,83 грн і 3% річних у розмірі 3130,61 грн; та судові витрати у справі у розмірі 2684,00 грн.

22.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання позивач повідомлений належним чином, 23.04.2024 представник позивача, за довіреністю у справі ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у відсутності представника КПБМР «Білоцерківтепломережа» та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_1 судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що визнає позовні вимоги заявлені за період з вересня 2018 року, а саме з момент коли він став власником квартири, а за попередній період не визнає, оскільки він у вказаній квартирі не проживав та не укладав відповідний договір із позивачем. Після оформлення спадщини та набуття у власність квартири АДРЕСА_1 він до КП БМР «Білоцерківтепломережа» заяву про оформлення о/р на його ім`я з відповідними документами не подавав, тому йому невідомо з яких підстав на нього було оформлено особовий рахунок.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Встановлено, що згідно рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за №388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП БМР «Білоцерківтепломережа», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановами: № 1171 від 31.03.2015, № 1101 від 09.06.2016, № 1392 від 09.11.2017, № 1738 від 10.12.2018 установила тарифи з централізованого опалення, що надається КП БМР «Білоцерківтепломережа», як виконавцем вказаної послуги, для населення м. Біла Церква.

Згідно інформації управління обліку та моніторингу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (а.с.25), відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.10.1996 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на майно (а.с.9), 18 вересня 2018 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за № 2-2835 від 18.09.2018, яке посвідчене Гребінківською державною нотаріальною конторою Київської області.

З розрахункового листа абонента по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого за адресою: АДРЕСА_3 на ім`я відповідача (а.с.3-4), вбачається, що сплата коштів за надані комунальні послуги здійснюється, однак не у повному обсязі, тому утворилася заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

У відповідності до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно із ч.1 п.1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 за № 2479-VI, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

П.п. 1,2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи вказані норми законодавства, відповідач, як власник житлового приміщення та споживач комунальних послуг, зобов`язаний оплачувати надані послуги у встановлені строки, а він допустив порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Представник позивача в обгрунтування позову вказує на те, що відповідач станом на 01.12.2023 має заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 18529,00 грн, з них: заборгованість, що склалася станом на 01.05.2014 у розмірі 7609,75 грн, була стягнута за рішенням суду від 08.07.2014, але не сплачена, тому просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 18529,00 грн за період з 01.05.2014 по 01.12.2023.

Однак, позивачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 7609,75 грн, а подвійне стягнення однієї й тієї самої суми суперечитиме ч.1 ст.61 Конституції, згідно з якою «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за період з 01.05.2014 по 18.09.2018, враховуючи, що ОСОБА_1 у вказаний період був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_4 , а право власності на квартиру АДРЕСА_1 він набув лише 18.09.2018.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 18.09.2018 по 01.12.2023 у розмірі 1285,47 грн, а у задоволенні решти вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

Щодо позовних вимог, про стягнення з відповідача на користь позивача суми на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів та трьох відсотків річних, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Розмір інфляційних втрат розраховуються за формулою:[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] * [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Де:[Сума боргу] - сума простроченого боргу.[Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі ст. 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними.

Три відсотки річних розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Де:[Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання;[Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Враховуючи вищезазначене, за період з 18.09.2018 по 01.12.2023 сума на яку збільшилася заборгованість становить - 341,30 грн, а розмір трьох відсотків річних становить - 131,00 грн.

Даючи оцінку встановленим обставинам та поданим позивачем доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому стягує з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 18.09.2018 по 01.12.2023 у розмірі 1285,47 грн, за період з 18.09.2018 по 14.02.2022 інфляційні втрати 341,30 грн і 3% річних 131,00 грн, всього 1757,77 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с.15), тому з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» стягуються судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 152,98 грн.

Керуючись ст. 67,68,162 ЖК України, ст. 319, 322, 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» № 2479-VI від 09.07.2010, ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 141, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 - 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (, місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Мережна, 3) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ; адреса проживання: АДРЕСА_6 ), про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 18.09.2018 по 01.12.2023 у розмірі 1285,47 грн, за період з 18.09.2018 по 14.02.2022 інфляційні втрати 341,30 грн і 3% річних 131,00 грн, всього 1757,77 грн (одна тисяча сімсот п`ятдесят сім гривень 77 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати у розмірі 152,98 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.07.2024.

Суддя О. В. Бондаренко