УХВАЛА

Іменем України

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 619/3051/17

провадження № 61-9678ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадніченко Тетяни Олександрівни, боржник - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: державний виконавець Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т. О., боржник - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що на час звернення до суду державний виконавець Стадніченко Т. О. 24 грудня 2021 року відновила виконавче провадження № НОМЕР_3 по ухвалі Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року № 619/3051/17, якою визнана неправомірною бездіяльність щодо не відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_3 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження. У зазначеному виконавчому провадженні ОСОБА_1 є стягувачем, а ОСОБА_2 - боржником. Вказував, що з 25 лютого 2022 року боржник переховує дитину у невідомому місці. Стягувач звернувся до Дергачівського відділу ДВС щодо проведення виконавчих дій. 13 квітня 2023 року виконавець видав вимогу для встановлення місця фактичного перебування та реєстрації боржника, але так і не встановив адресу. Таким чином, вважає, що встановлена умисна бездіяльність державного виконавця з 25 лютого 2022 року по час звернення до суду, щодо встановлення місця фактичного перебування та фактичної реєстрації боржника. Жодних виконавчих дій з примусового виконання судового рішення передбаченого вимогами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вчинялося в період з 25 лютого 2022 року по час звернення до суду. 19 травня 2023 року виконавець зробив виклик боржника, зобов`язавши останню з`явитися до Дергачівського відділу ДВС, проте остання не з`явилась, жодних заходів до боржника державним виконавцем не було вжито. 18 липня 2023 року державний виконавець своєю постановою безпідставно відклав проведення виконавчих дій до 31 липня 2023 року. 03 серпня 2023 року державний виконавець повторною постановою безпідставно відклала проведення виконавчих дій до 16 серпня 2023 року. Обидві постанови державного виконавця були скасовані Дергачівським районним судом Харківської області. Зазначив, що інших дій у відновленому виконавчому провадженні з 16 серпня 2023 року державним виконавцем не вчинялося, навіть після скасування постанов про відкладення проведення виконавчих дій.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яка полягає у не встановленні адреси перебування боржника з 25 лютого 2022 року по час звернення з цією скаргою;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яка полягає у не застосуванні обмежуючих заходів в період з 25 лютого 2022 року по час звернення цією заявою до боржника;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, в період з 25 лютого 2022 року по час звернення з цією скаргою, яка полягає у не зверненні до суду з поданням про розшук дитини стягувача - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 в період з 25 лютого 2022 року по час звернення цією скаргою, яка полягає у невиконанні всіх виконавчих дій, передбачених частинами 1-4 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду по справі № 619/3051/17 у частині способу участі стягувача у вихованні та спілкуванні з дитиною;

- зобов`язати державного виконавця встановити адресу перебування та фактичної реєстрації боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;

- зобов`язати державного виконавця звернутися до суду з поданням про розшук дитини стягувача - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати державного виконавця звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, а також інші дії щодо обмежень боржника відповідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати державного виконавця залучити Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції для вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 619/3051/17 у частині про контакт дитини з батьком, а також у частині усунення перешкод.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року скаргу задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т. О. залучити Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції для вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 619/3051/17 у частині про контакт дитини з батьком, а також у частині усунення перешкод. В інший частині скаргу залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року залишено без змін.

05 липня 2024 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги та постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частин 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про встановлення порядку побачень батька з малолітньою дитиною.

Судом встановлено, що у Дергачівському відділі ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про усунення перешкоди ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 грудня 2021 року винесена постанова про відновлення виконавчого провадження на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року № 619/3051/17, про визнання неправомірною бездіяльність, щодо не відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_3 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження.

Постанова про відновлення виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження та до Дергачівського районного суду Харківської області (органу який видав виконавчий документ).

24 квітня 2022 року на електронну адресу відділу ДВС надійшла заява від боржника ОСОБА_2 , у якій остання повідомила, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та систематичними обстрілами м. Харкова і сусідніх населених пунктів, в тому числі смт Мала Данилівка, враховуючи постійну загрозу ракетних ударів на усій території України, у зв`язку з реальною загрозою життю і здоров`ю дитини ОСОБА_3 , 2015 року народження, а також відсутністю належного матеріального, побутового забезпечення та неможливістю медичного обслуговування, дитина разом з нею, за рекомендацією батька - ОСОБА_1 була евакуйована до Німеччини.

17 листопада 2022 року на адресу відділу надійшов оригінал виконавчого листа № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області.

Неодноразово, а саме 02 грудня 2022 року, 08 лютого 2023 року, 19 травня 2023 року, 26 червня 2023 року, 24 листопада 2023 року та 28 грудня 2023 року державним виконавцем було направлено електронний запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону. Згідно з відповіддю - відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

13 квітня 2023 року, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, на електронну адресу боржника ОСОБА_2 направлено вимогу виконавця про надання інформації щодо фактичного місця перебування та реєстрації.

З метою виконання рішення суду на відомі відділу електронні адреси боржника направлено запит про місце знаходження боржника ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3

19 травня 2023 року на адресу боржника: АДРЕСА_1 , рекомендованою кореспонденцією було направлено виклик державного виконавця. Однак направлена кореспонденція була повернута до відділу у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

27 червня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Головного управління міграційної служби, про наявність у боржника ОСОБА_2 закордонного паспорта. Станом на 03 серпня 2023 року відповідь не надходила.

11 липня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Посольства України в Федеративній Республіці Німеччина, Генерального консульства України у Гамбурзі, Генерального консульства України у Мюнхені, Генерального консульства України в Дюссельдорфі, Генерального консульства України у Франкфурті на Майні, чи дійсно боржник ОСОБА_2 була евакуйована до Німеччини разом з дитиною ОСОБА_3 , 2015 року народження

13 липня 2023 року державним виконавцем складено акт, згідно якого ОСОБА_2 за місцем свого мешкання відсутня, оскільки виїхала до Німеччини.

13 липня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про визначення місця побачення стягувача з дитиною та направлена сторонам виконавчого провадження електронною поштою.

13 липня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про проведення виконавчих дій на 20 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 та направлена сторонам виконавчого провадження електронною поштою.

17 липня 2023 року на електронну пошту відділу надійшла заява боржника ОСОБА_2 , в якій вона повідомила, що так як вже повідомлялося нею раніше, у заяві від 24 квітня 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та постійними хаотичними ракетними та артилерійськими обстрілами усієї території України, рятуючи сина ОСОБА_3 , 2015 року народження, вона була змушена покинути територію України.

ОСОБА_2 повідомила, що на даний час разом з сином ОСОБА_4 перебуває у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, про що надає відповідні документи, а саме посвідченнями на право проживання № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тому з`явитися на виклик державного виконавця та бути присутньою при проведенні виконавчих дій, які призначені на 20 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , вона не в змозі. Також зазначила про те, що не може наражати сина на небезпеку, оскільки в Україні продовжено військовий стан, відбуваються воєнні дії, ворог продовжує завдавати ракетних ударів по всій території держави, тому готова надати можливість для побачення ОСОБА_1 з сином на території Німеччини.

18 липня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій.

21 липня 2023 року до відділу надійшла відповідь Управління консульського захисту Департаменту консульської служби, щодо виїзду до Німеччини ОСОБА_2 разом з дитиною, якою повідомлено про те, що закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав. Надання компетентними органами іноземних держав запитуваної інформації підпадає під обмеження, встановлені законодавством про захист персональних даних та здійснюється лише у рамках надання правової допомоги відповідно до чинних міжнародних угод.

Згідно з інформацією Генерального консульства України в Гамбурзі, 29 липня 2022 року ОСОБА_2 зверталась до установи із заявою щодо продовження строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що свідчить про те, що ОСОБА_2 перетинала кордон України та виїздила до Німеччини.

03 серпня 2023 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2 від 01 серпня 2023 року, в якій вона повідомила, що на даний час разом з сином перебуває у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, про що надає відповідні документи, а саме посвідченнями на право проживання № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , тому бути присутньою при проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 , вона не в змозі у зв`язку з чим просить відкласти проведення виконавчих дій.

03 серпня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій.

03 серпня 2023 року за електронну адресу ОСОБА_2 було направлено запит державного виконавця про надання підтверджуючих документів, що станом на теперішній час вона дійсно перебуває на території Німеччини у м. Бремен.

04 серпня 2023 року на електронну адресу відділу надійшла відповідь від ОСОБА_2 на запит державного виконавця про те, що для отримання підтверджуючих документів, боржник звернеться до відповідних органів, а в якості доказу наразі надає копію квитка на своє ім`я, який було придбано нею 31 липня 2023 року з м. Бремена до м. Гамбурга і назад.

Ухвалою Дергачівського районного суду від 14 серпня 2023 року було скасовано постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 18 липня 2023 року та від 03 серпня 2023 року.

26 вересня 2023 року державним виконавцем було сформовано та направлено запит до Державної міграційної служби, через автоматизовану систему виконавчого провадження, з метою отримання інформації щодо місця реєстрації боржника. Згідно відповіді Державної міграційної служби боржник - ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно заяв які неодноразово надходили на адресу відділу виконавчої служби від ОСОБА_2 та посвідченням на право проживання № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які були надані боржником, ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 перебувають на території Німеччини у м. Бремен.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною здійснюється у порядку, передбаченому статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема за частинами першою та другою цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачень з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 753/11909/21).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності;

4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд неодноразово зауважував, що першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду

від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21, постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).

У межах справи, що переглядається у касаційному порядку (справа № 619/3051/17) Верховним Судом вже неодноразово роз`яснювалось заявнику ОСОБА_1 , що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку. З урахуванням введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Судами встановлено, на підставі належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 разом із сином дійсно перебуває за межами України. При цьому державним виконавцем, починаючи з 2021 року вчинялись дії щодо виконання рішення суду та дії щодо встановлення місця перебування боржника з неповнолітнім сином.

Суд може за позовом батька усунути перешкоди у контакті з дитиною. Водночас слід враховувати, що усунення певних об`єктивних обставин, викликаних діями держави-агресора, може бути на певному етапі ускладненим або навіть неможливим.

Виконання судових рішень у справах про піклування про дитину може бути ускладнено у зв`язку з періодами зростання дитини, розвитком кола її інтересів, необхідністю переїзду в іншу місцевість, а у період воєнного стану також безпековими факторами, наслідками бойових дій, отже зміна істотних обставин може потребувати зміни порядку (застосування інших способів) реалізації прав батьків щодо малолітньої дитини.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

При цьому судами враховано, що в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року на території Харківського (колишнього Дергачівського) району у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відбувалися активні бойові дії, в результаті чого було зруйновано приміщення Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області та запроваджено дистанційну роботу.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень попередніх інстанцій, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадніченко Тетяни Олександрівни, боржник - ОСОБА_2 .

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко