РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/6262/23

Провадження № 2/293/248/2024

09 липня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Мудрик В.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні з залі суду в смт Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. Орган опіки та піклування Ярунської сільської ради Звягельського району

1. Орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради Житомирського району

про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

10.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , за змістом якого просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 16.10.2023 Новоград-Волинський районний суд Житомирської області відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 08.02.2024 Новоград-Волинський районний суд Житомирської області передав справу за підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області.

05.03.2024 вказана справа надійшла до Черняхівського районного суду Житомирської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2024 справу № 285/6262/23 передано судді Лось Л.В.

Ухвалою від 11.03.2024 суд позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишив без руху та надав позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

29.03.2024 від позивача на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2024 надійшла позовна заява у новій редакції.

Ухвалоб від 02.04.2024 суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклуаання Ярунської сільської ради Звягельського району, Орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради про позбавлення батьківських прав до розгляду иа відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 29 квітня 2024 року об 10:00 год.

Ухвалою від 29.04.2024, яка занесена до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд відклав підготовче судове засідання на 21.05.2024 на 11:00 год. та зобов`язав орган опіки та піклування Ярунської сільської ради та орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

20.05.2024 на електронну пошту суду надійшов висновок органу опіки та піклувавння Ярунської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затверджений рішенням Ярунської сільської ради від 26.04.2024 за №55 (а.с.74,75).

21.05.2024 від представника третьої сооби Органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради, наійшли письмові пояснення (а.с.76-77)

Ухвалою від 21.05.2024, яка занесена до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 27.06.2024 об 11:00 год.

06.06.2024 на виконання вимог ухвали суду від органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.93), який затверджений рішенням виконавчого комітету селищної ради від 30.05.2024 №64 (а.с.92).

Ухвалою від 27.06.2024, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд відклав розгляд справи по суті на 09.07.2024 об 11:00 год.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з ОСОБА_2 (відповідач) перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.03.2018 розірваний.

Від шлюбу мають спільну дититну сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що створила нову сім`ю, перебуває у зареєстрованму шлюбі з ОСОБА_6 . Разом з ними проживає і її син ОСОБА_3 .

Позивач доводить, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина, має значну заборгованість зі сплати аліментів, життям дитини не цікавиться, не спілкується з ним, матеріальної допоги сину не надає.

Така повідінка відповідача по відношенню до сина є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Вказане також доводить висновком органу опіки та піклування Ярунської сільської ради Звягельського району про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до сина ОСОБА_3 .

Вказує, що всю батьківську турботу і любов син ОСОБА_3 отримує від її чоловіка - ОСОБА_7 .

Зважаючи на викладене, виходячи з інтересів дитини позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в судовому засіданні, заявлений позов підтримала просила його задовольнити в повному обсязі з підтсав, викладених у позовній заяві.

Вказала, що окрім заборгованості зі сплати аліментів, відповідач більше десяти років не бере участі у виховання дитини, не цікавиться його навчанням, жодного разу з 2015 року не відвідував батьківськи збори.

Зазначила, що дитина повністю перебуває на її вихованні та утриманні.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов не визнає. Категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його єдиного сина. Вказав, що бажає спілкуватись з сином, брати участь у його житті.

Пояснив, що саме позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Зазначив, що звернувся до органу опіки та піклування із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення днів побачень з сином.

Наявну заборгованість зі сплти аліментів не заперечив та пояснив, що така заборгованість утвориласчь через відсутності у нього постійного заробітку.

Також вказав, що частково здійснив сплату аліментів, на підтвердження чого подав квитанцію.

Повноважні представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог до предмета спору: органу опіки та піклування Ярунської сільської ради Звягельського району та органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради, в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомдені своєчасно та належним чином.

Від третьої особи органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради. Щодо рішення покладаються на розсуд суду.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні 09.07.2024 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14.01.2009 виконкомом Токарівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис за №2 (а.с.10).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомрської області від 21.03.2018 у справі №293/1440/17 шлюб між сторонами, зареєстрований 16 серпня 2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції, за актовим записом № 70, розірваний (а.с.6).

Одночасно вказаним рішенням ухвалено після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище ОСОБА_8 та малолітню дитину сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом із матір"ю.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області у справі №293/1453/17 від 21.03.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання дитини ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня надходження позову до суду, тобто з 27 грудня 2017 року та до повноліття дитини (а.с.5).

Згідно із довідкою-розрхунком від 18.04.2024 за № 53858, виданою Житомирським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області щодо нарахування заборгованості по аліментах за виконавчим листом 293/1453/17 від 22.05.2018, ОСОБА_2 станом на 17.04.2024 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 77 122,10 грн (а.с.81-82).

Згідно із довідкою Ярунської сільської ради від 26.06.2024 №411/06 ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її вихованні та утриманні.

Згідно довідки Токарівського ліцею слідує, що біологічний батько учня 9-го класу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , за час навчання дитини в ліцеї, а саме з 01.09.2015 по даний час не цікавиться навчанням сина, не відвідує батьківські збори.

Відповідно до довідки Ярунської сільської ради від 05.10.2023 за №482/6 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої уповноваженому власнику житлового приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , встановлено, що до складу її сім`ї входять: чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).

Згідно із висновком органу опіки та піклування Ярунської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських ОСОБА_12 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.10.2023 №761 (а.с.7), затвердженого рішенням виконавчого комітету від 22.09.2023 №67 (а.с.8), наданого позивачем, та згідно із висновком органу опіки та піклування Ярунської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 17.05.2024 №459, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 26.04.2024 №55 (а.с.75) є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.74).

Згідно із витягу з протоколу №6 засідання комісії з питань захисту прав дитини Черняхівської селищної ради від 17.05.2024 членами комісії вирішено службі у справах дітей селищної ради підготувати проект висновку органу опіки та піклування Черняхівської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із змісту вказаного протоколу також слідує про проведену 03.05.2024 працівниками служби у справах дітей Черняхівської селищної ради бесіду з ОСОБА_2 під час якої останній повідомив, що ОСОБА_3 його єдиний син і він категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Також безпосередньо на засіданні комісії повідомив про те, що дійсно не займається вихованням та утриманням сина та зауважив, що колишня дружина забороняє йому спілкуватись з сином. Зазначив, що спілкується з сином по телефону. Пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла, оскільки він не має постійного місця роботи, лише тимчасові заробітки. Вказав, що до служби у справах дітей за місцем проживання дитини щодо визначення часу побачення з сином не звертався, бо уважав, що це не дасть ніякого результату.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.93), затвердженого рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради від 30.05.2024 №64, з урахуванням вивчених документів за якими з`ясовано, що сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу батьків та до тепер проживає з матір`ю, проведеної бесіди з батьком дитини 03.05.2024 під час якої останній категорсино заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно його єдиного сина та заслуханих пояснень ОСОБА_2 на засіданні комісії, де він повідомив про те, що дійсно не займається вихованням та утриманням сина, але заперечив щодо позбавлення його батьківських прав та зауважив, що колишня дружина забороняє йому спілкуватися з сином. Орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради, при прийнятті рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , покладається на розсуд суду.

Позивач доводить, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина, має значну заборгованість зі сплати аліментів, життям сина не цікавиться, не приймає участі в його освіті, не спілкується з ним, матеріальної допомоги сину не надає.

Пояснює, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 саме він займається вихованням сина ОСОБА_3 , проявляє батьківську турботу та любов.

З метою захисту прав дитини, виходячи з її інтересів позивач звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засідання була заслухана думка дитини, який вказав, що не бажає спілкуватись з батьком.

Відповідач в ході судвоого розгляду наголосив, що проти позбавлення його батьківських прав, доводить, що бажає спілкуватися з дитиною, що такий тривалий період не приймав безпосередньої участі у житті сина, оскільки саме матір дитини чинила перешкоди, у зв`язку з цим він звернувся до органів опіки та піклування із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, здійснив часткову сплату аліментів.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) також вказано, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 , від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 04.04.2024 в справі № 553/449/20.

Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач тривалий період часу не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не цікавиться його життям, навчанням, не спілкується з сином, має значу заборгованість зі сплати аліментів, проте доказів того, що така поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками суду не надано та під час розгляду справи судом не встановлено.

При цьому суд зазначає, що єдиним доказом на підтвердження свідомого ухилення батька від виконання батьківських обов`язків є характеристика з навчального закладу дитини сторін, згідно з якими батько не приймає участі у шкільному навчанні дитини.

Однак суд зауважує, що навіть приймаючи до уваги безумовну важливість освіти, життя дитини та участь батьків у житті дитини не обмежується лише сферою навчального процесу.

Крім того, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини сина шляхом позбавлення батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачка від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В ході розгляду справи відповідач ствердив, щомає бажання спілкуватися з сином, брати безпосередню участь у його житті, не втратив інтересу до сина, бажає налагодити з ним спілкування, вказуючи на те, що звернувся з відповідною заявою до органів опіки та піклування для усунення перешкод матері дитини бачитись з батьком та встановити йому з сином дні побачення, та пояснив, що відсутність тривалих відносин з сином пов`язано виключно з небажанням/забороною позивача давати бачитись з ним.

Приймаючи до уваги, що відповідач виявляє бажання піклуватися про сина та судом не встановлено фактів умисного його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на дитину, спричинення йому будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Аналізуючи вищевикладене, суд встановив, що ставлення відповідача до сина не можна вважати зразковим чи належним.

Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків, або, що батько притягувався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов`язківщодо сина.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що батько дитини (відлповідач) є особливо неблагонадійним та спілкування з ним буде суперечити інтересам дитини, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів, що свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення останнього батьківських прав.

Суд також вважажє за необхідне зазначити про те, що хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту з сином тривав достатньо довго, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між сином і його біологічним батьком. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу.

Водночас суд також звертає увагу на те, щр діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів.

Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів;

Сд вважає, що у даній справі надання батькові можливості відновити контакт зі своїм сином, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на зв`язках дитини зйого існуючою сім`єю. Надання батькові можливості спілкуватися зі своєю донькою не поставить під загрозу благополуччя дитини, а навпаки сприятиме відновленню контактів з її біологічним батьком і відповідатиме її найкращим інтересам.

Стосоіно зазслуханої думки дитини ОСОБА_4 в судовому засіданні, яка полягала у небажанні спілкувння з батьком, то суд зауважує, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

В ході розгляду справи відповідач ствердив, що не втратив інтересу до сина, бажає налагодити з ним відносини.

Суд не виключає тог факту також, що з досягненням певного віку, змінюються умови розвитку дитини, міняються її життєві орієнтири, погляди та цінності, та в разі нормального спілкування між сином та батьком у комфортних для дитини умовах, позиція сина також може зазнати змін.

Встановивши всі викладені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання сина, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Що стосується висновку органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав, з огляду на положення частини 6 статті 19 СК України, суд не погоджується з цим висновком.

Висновок органу опіки та піклування Ярунської сільської ради не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. У ньому не наведено підстав та доводів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів, щодо проживання дитини з матір"ю та самостійного піклування нею про сина. Висновок органу опіки і піклування не містить даних про проведену роботу цим органом по врегулюванню сімейної ситуації з метою спонукання Батька до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не містить інформації, що органом опіки та піклування встановлювалися фактичні обставини та дійсні причини ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих відомостей щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Висновок же органу опіки та піклування Черняхіввської селищзної ради взагалі не містить висновку щодо ров"язання спору.

Суд наголошує, що згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.

Суд вказує, що під час вирішення справи взагалі не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїмвнутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи (ст. 89 ЦПК України). Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до частин 3 та 4 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас суд наголошує на тому, що відсутність реальних змін у поведінці відповідач, як батька щодо сина протягом розумного строку після ухвалення судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення його батьківських прав у майбутньому (постанова ВС у справі N 640/13989/19 від 24.08.2022 року).

Разом з ти суд звертає увагу, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У цій справі подібні ризики відсутні. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його сином, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав.

Особливо, коли батько наполегливо вказує, що він хоче відновити та розвивати стосунки зі своїм єдиним сином.

Вказане узгоджується з висловленою позицією ВС від 04.04.2024 у справі №№ 553/449/20 у подібних правовідносинах.

На підставі викладеного, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Роподіл судових витрат

У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволені позову відмовити.

2. Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. Орган опіки та піклування Ярунської сільської ради Звягельського району (адреса місцезнаходження: вул. Миру,13, с.Ярунь, Звягельський район, Житомирська область, )

1. Орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради Житомирського району (адреса місцезнаходження: майдан Рад,1, смт Черняхів, Житомирський район, Житомирська область, )

Повний текст рішення складений та підписаний: 15.07.2024

Суддя Людмила ЛОСЬ