Справа № 732/364/24
Провадження 2/732/168/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Карпинської Н.М., секретарі: Воропаєва К.В., Пінчук С.М., за участі у залі суду відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Гур`єва Людмила Миколаївна звернулася до суду з позовом в інтересах позивача ОСОБА_2 і просила стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 134071,45 гривень, які за твердженням сторони позивача є безпідставно набутими відповідачем. Вказує, що згідно рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 27.09.2006 (справа № 2-681/2006) з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання їх з відповідачкою сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 31.08.2006 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачкою виконавчий лист по даній справі було подано до виконавчої служби, внаслідок чого виконання відбувалося в примусовому порядку. 30.12.2021 Державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області було виявлено переплату стягнутих з позивача аліментів на користь відповідачки в сумі 134071,45 грн, про яку позивач дізнався з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 30.12.2021. Вказана переплата відбулася по причині невірного підрахунку стягнутих аліментів державним виконавцем. Частина 2 статті 1212 ЦК України має бути застосована до правовідносин сторін незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведігки набувача мвйна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, представник позивача подала заяву, у якій позов письмово підтримала і просила розглядати справу за наявними у справі матеріалами без особистої участі позивача та її представника-адвоката, позов просила задовольнити (а.с. 56).

Відповідач позов не визнала. У судовому засіданні, заперечуючи проти позову вказала, що одночасно із стягненням аліментів на неповнолітнього сина вона подавала позов про стягнення аліментів із відповідача на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Їй було видано два виконавчі листи, які вона подала на примусове виконання. Перші два роки вона не отримувала аліментів ні на себе, ні на утримання неповнолітнього сина. У подальшому аліменти надходили періодично, однак такі аліменти йшли саме на утримання неповнолітнього сина, оскільки на той час він вже досяг 3-х років, мотивуючи тим, що виконання рішення на її утримання вичерпало свою дію, виконавець боргу на її утримання не нараховував. Суми, які можно було вважати такими, що частково забезпечують потреби сина, почали надходити їй тільки з 2014 року, коли позивач взяв участь у антитерористичній операції та коли його доходи зросли. Це були щомісячні платежі до 4000 гривень. Останні два роки перед досягненням їх сина повноліття позивач знову не сплачував аліменти. У цей період відповідач самостійно утримувала сина, у тому числі, несла витрати на винаймання житла, оплату гуртків, придбання комп`ютеру та шкільного приладдя. Довідка, на яку позивач покликається як на підставу свого позову, з`явилася тільки у жовтні 2022 року, коли він залучив в якості представника адвоката Гур`єву Л.М., яка представляла його інтереси при розгляді справи про стягнення з нього аліментів вже на повнолітнього сина, який вступив до навчального закладу та потребував допомоги батька. Звідки взялась сума 134071,45 грн, як сума переплати, відповідачу невідомо. На час відрахування періодичних платежів, стягнутих за судовим рішенням, про неправильне нарахування її не повідомляли. Вона добросовісно вважала, що суми, які надходили певними періодами були спрямовані, у тому числі, на погашення боргу за місяці, в яких сплата аліментів не відбувалася. За таких обставин її здивувала сума, зазначена у довідці Державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області, датованій 30.12.2021. У випадку, якщо суд вважатиме, що наявні правові підстави для задоволення позову, відповідач просить врахувати строк позовної давності, який сплинув на момент заявлення позивачем свого позову.

Заслухавши відповідача, встановивши вимоги і заперечення сторін, дослідивши заявлені у справі письмові докази, у тому числі, витребувані судом за наслідком задоволених клопотань у підготовчому судовому засіданні, визначившись із нормою права, яка регулює правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Шлюб між сторонами розірвано 09.08.2007.

Стягувач ОСОБА_1 реалізуала своє право на примусове виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 27.09.2006 (справа № 2-681/2006), яким із позивача на користь відповідача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 31.08.2006 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копій матеріалів виконавчого провадження, евакуйованих із окупованої території із відділу Державної виконавчої служби Краматорського району Донецької області до місця збереження: АДРЕСА_1 (а.с.35-48) судом встановлено, що аліменти із ОСОБА_2 стягувалися по 31.10.2015 ІНФОРМАЦІЯ_3 і заборгованість станом на 01.11.2015 у боржника відсутня. Аліменти стягувалися із ОСОБА_2 по ІНФОРМАЦІЯ_4 і заборгованість станом на 01.10.2018 по аліментам у боржника відсутня. На час перебування на виконанні виконавчого провадження у відділі державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції (а.с.39) встановлено, що за період із 15.12.2015 по 05.07.2016 виявлено заборгованість на суму 1255,36 грн. За 2016-2018 роки роботодавцем надані довідки і звіти щодо відрахування аліментів.

Також стороною позивача надано та долучено до матеріалів справи Розрахунок заборгованості за підписом державного виконавця ОСОБА_4 , де вказано про відсутність заборгованості по аліментам станом на 30.08.2020 і що від 01.09.2020 мається переплата внаслідок неправильного відрахування, яка становить 134071,45 гривень.

При цьому за період із 01.09.2020 по 07.09.2022 аліментний обов`язок позивача продовжував діяти, а довідок і звітів про відрахування аліментів на користь відповідача, матеріали виконавчого провадження не містять. Наведене у сукупності доводить пояснення відповідача, що позивач два роки перед повноліттям сина аліментів вже не сплачував. Те, що державним виконавцем не були складені відповідні довідки про те, що 134071,45 гривень зараховувались як погашення пеіодичних платежів у період із 01.09.2020 по 07.09.2022, не виключає визнання заперечень відповідача об`єктивними.

Статтею 79 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом приймається до уваги, що аліменти на дитину це визначений законом обов`язок батьків утримувати дитину, яка потребує такого утримання (матеріальної допомоги). Сплата аліментів на дитину здійснюється як за згодою платника аліментів, так і за рішенням суду. Власником одержаних аліментів є дитина, а не відповідач. Син сторін, на момент висунення вимог про повернення аліментів, вже досяг повноліття, має повну цивільну процесуальну дієздатність, до участі у справі залучений позивачем не був.

Доказів і висновків органу опіки і піклування, що той із батьків на ім`я якого виплачувалися аліменти, розпоряджався ними не на потреби дитини, стороною позивача не надано.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, зокрема, не підлягають поверненню аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування. Водночас названа норма встановлює два виключення із загального правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Судом встановлено, що вимоги позову грунтуються виключно на довідці за підписом . ОСОБА_4 . Державному виконавцю було запропоновано надати пояснення щодо обставин, викладених у цій довідці, однак таких пояснень до суду не надходило. Крім того, від часу виявлення суми названої «переплатою» із 01.09.2020 по 07.09.2022 аліментний обов`язок позивача продовжував діяти, а довідок і звітів про відрахування аліментів на користь відповідача, матеріали виконавчого провадження не містять.

У справі відсутні дані про те, що здійснення вказаних у позові платежів є результатом рахункової помилки чи недобросовісності набувача коштів.

Аліменти на користь ОСОБА_1 стягувалися на підставі чинного на той час рішення суду про стягнення аліментів.

Не доведено і те, що аліменти відповідачка використала не за цільовим призначенням, тобто не на утримання сина.

За таких встановлених обставин, оскільки ОСОБА_1 отримала аліменти за чинним судовим рішенням, яке виконувалось не постійно, а періодами, у тому числі за відсутності рахункової помилки та недобросовісності її дій, то кошти, зазначені у позові не можуть бути витребувані у неї.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Суд у цій справі дійшов исновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, тому відмовляє у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для компенсації судових витрат позивача відсутні. Відповідачкою про понесені судові витрати не заявлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,12,13,85,89,209,211,258,259,265,362 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , про стягнення грошових коштів.

Датою складення повного тексту судового рішення є 13 липня 2024 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.М.Карпинська