КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/8626/22 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/7540/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 31 грудня 2021 року вона через мережу Інтернет (ресурс: ІНФОРМАЦІЯ_1) придбала одну одиницю товару у ФОП ОСОБА_2 , а саме, куртку Turbat Isla Mns, тобто уклала договір купівлі-продажу.

Ціна за куртку, яка була запропонована продавцем, становила 395,00 грн і саме за такою ціною позивач придбала куртку та оплатила товар, що підтверджується квитанцією про оплату (оплачено 31 грудня 2021 року о 09:30:22 сума 445,00 грн (395,00 грн ціна куртки + 50,00 грн доставка товару) номер замовлення 100111).

Позивач вважає, що акцептувала оферту відповідача та в розумінні ст. 642 ЦК України між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, який зобов`язує обидві сторони до виконання його умов.

Куртку позивач оплатила, а відповідач мав її доставити позивачу (вартість доставки позивачем теж була оплачена).

Однак відповідач через пару годин після придбання позивачем куртки, повідомив (надіслав повідомлення у Вайбер на номер телефону позивача), що куплена нею куртка не буде відправлена внаслідок непередбачуваних обставин та повернув кошти назад. Наведене відповідач пояснив тим, що мали місце форс-мажорні обставини, а саме технічний збій програми і та ціна куртки, за якою позивач її придбала, не відповідає реальній вартості товару, відповідач не може її відправити за оплаченою позивачем ціною, а справжня ціна куртки 3 395,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач не підтвердив наявності технічного збою та взагалі невідомо, чи мав він місце. Технічний збій не може вважатись форс-мажорною обставиною, що виключає відповідальність відповідача. Це пояснюється тим, що сайт, де була придбана куртка, був справний, а ціна відрізнялась лише щодо однієї конкретної одиниці товару - куртки, яка пропонувалась до купівлі покупцям за низькою ціною (інші куртки були за значно вищими цінами), що вказує на необережність відповідача у контексті публічної оферти. Технічний збій (якщо взагалі він мав місце) не був викликаний якимись надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно впливали на виконання зобов`язань, наприклад такими як виняткові погодні умови або умови, регламентовані відповідними рішеннями та актами державних органів влади тощо. Окрім цього, відповідач не надав жодного підтвердження форс-мажорних обставин як того вимагає п. 11.2 договору публічної оферти, яка міститься на сайті, де була придбана куртка (ІНФОРМАЦІЯ_1/publichna-oferta). Це підтверджує відсутність форс-мажорних обставин як таких, та вину продавця у невиконанні договору купівлі-продажу.

Позивач вважає, що наслідком не надання позивачу підтвердження форс-мажорних обставин протягом 30 (тридцяти) календарних днів, як того вимагає п. 11.2 публічної оферти, є втрата права відповідача посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Позивач наголошує, що надання підтвердження настання форс-мажорних обставин позивачу є обов`язком, а не правом відповідача у розумінні п. 11.2 публічної оферти. Відповідачем порушено п.п. 4 п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 5 і п. 7 ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», норм Цивільного кодексу України.

Позивач як покупець не змогла отримати відповідно до п. п. 4 п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» достовірної та своєчасної інформації щодо продукції, а саме її правильної ціни, що відбулось внаслідок вини відповідача.

Відповідач не надав позивачу достовірної інформації про ціну куртки (3 395,00 грн, а не 395,00 грн), позивач вважала, що куртка продається за 395,00 грн, оскільки саме така ціна була вказана за неї відповідачем, і зважаючи на таку ціну куртки, запропоновану відповідачем, позивач свідомо й компетентно прийняла рішення її купити. Тобто позивач як споживач не отримала достовірної інформації про продукцію (куртку) для можливості прийняття свідомого і компетентного вибору щодо її придбання.

Вважає, що були порушені права позивача як споживача, а саме: 1) позивача було обмежено у праві отримати достовірну інформацію про товар - а саме відповідач перед укладенням договору купівлі-продажу товару не повідомив позивача про його справжню вартість товару; 2) ціна товару (куртки) була визначена відповідачем зовсім не та, за якою він справді мав намір виконувати договір купівлі-продажу; 3) відповідач не виконав умови договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, а саме - не передав позивачу куплену позивачем у нього куртку, самовільно, без будь-яких підстав відмовився від до договору, повернув позивачу оплачені за куртку гроші.

Позивач, як споживач, не змогла отримати якісного та доступного обслуговування як того вимагає національне законодавство. Позивач до сих пір не отримала свій товар, який замовляла ще взимку. Позивач під час замовлення куртки у відповідача, вже уклала з ним договір, проте не отримала свій товар, на що обґрунтовано сподівалась. Внаслідок цього, позивачу знову ж таки потрібен був час для пошуку нової куртки за певною піною - куртка мала бути подарунком для чоловіка позивача. Порушення прав позивача, про що йшлося вище, призвели в неї до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків. Це виявилося в тому, що вона була позбавлена можливості отримати саме той товар (куртку), який вона придбала та який обґрунтовано розраховувала отримати. Позивач змушена усвідомлювати, що відповідач цинічно не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, а їй, щоб поновити свої права доведеться докладати значних зусиль - звертатися до органів державної влади для вжиття ними заходів, відповідно до закону, зокрема й суду.

Порушення прав позивача з боку відповідача спричинило втрату її нормальних життєвих зв`язків з близькими людьми, оскільки куртка мала бути подарунком для чоловіка позивача, позивач не змогла її отримати та вчасно подарувати, як було в неї заплановано, знайти альтернативну куртку, яка була б підходящою для такого подарунку оперативно було неможливо. Це спричинило душевні хвилювання в позивача.

Позивачу не вдалося ефективно захистити свої права за допомогою досудового врегулювання спорів. Позивач надіслала претензію до відповідача, однак останній не надав відповіді у строк, встановлений договором.

Позивач зверталась за захистом своїх прав до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, але вжиття цим органом заходів відповідно до закону виявилось неможливим на даний час.

З огляду на це, позивач витратила багато часу та засобів, щоб захисти свої права, але вони так і не були відновлені. Тому позивач змушена звертатись до суду як єдиного органу, який здатен захистити її права

Позивач просила суд стягнути із ФОП ОСОБА_2 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду містка Києва від 21 грудня 2023 року у позові відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року, 22 січня 2024 року адвокат Шевчук А.С. - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач не підтвердив наявності технічного збою та взагалі невідомо, чи мав він місце.

Відповідач не надав належних доказів наявності форс-мажорних обставин.

Позивач як споживач не змогла отримати достовірної інформації про продукцію (куртку) для можливості прийняття свідомого і компетентного вибору щодо її придбання.

Позивач, як споживач, не змогла отримати якісного та доступного обслуговування як того вимагає національне законодавство. Позивач до сих пір не отримала свій товар, який замовляла ще взимку. Позивач під час замовлення куртки у відповідача, вже уклала з ним договір, проте не отримала свій товар, на що обґрунтовано сподівалась. Внаслідок цього, позивачу знову ж таки потрібен був час для пошуку нової куртки за певною ціною - куртка мала бути подарунком для чоловіка позивача. Порушення прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків, що полягало в тому, що вона була позбавлена можливості отримати саме той товар (куртку), який вона придбала та який обґрунтовано розраховувала отримати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/ дійсно знаходиться онлайн-магазин «Горгани», використовуючи який покупці можуть зробити замовлення та придбати товар.

31 грудня 2021 року позивач розмістила замовлення в онлайн-магазині «Горгани» та скористалась послугою еквайрингу (грошового переказу) Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» (далі - ТОВ «НоваПей») для оплати цього замовлення, сплативши о 09:30 год. за нього 445,00 грн на рахунок відповідача.

Цього ж дня, о 12:43 ТОВ «НоваПей» повернуло грошовий переказ платникові позивачу в сумі 445,00 грн.

Згідно з випискою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за рахунком відповідача за період з 30 грудня 2021 року до 04 січня 2022 року, грошових коштів від позивача в сумі 445,00 грн, не надходило.

Як вбачається з переписки в мережі Інтернет між позивачем та представником інтернет-магазину «Горгани», останній повідомив про помилку в базі та відображення на сайті неправильної ціни, оскільки справжня ціна - 3 395,00 грн, та запропонував нарахувати знижку 20 % на замовлення позивача та поцікавився про актуальність такого варіанту вирішення питання чи скасування замовлення.

Позивач від пропозиції відмовилася та наполягала на передачі купленого товару.

У відповідь позивача повідомлено про неможливість відвантаження товару, та з посиланням на правила публічної оферти, наявність форс мажорних обставин, запропоновано додаткову знижку на товар, а в подальшому, у зв`язку з неприйняттям позивачем запропонованих пропозицій, скасовано замовлення.

26 липня 2022 року позивач звернулася із письмовою претензією до відповідача, у якій з описом ситуації та з посиланням на ст. 4, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» заявила до відшкодуванням відповідачем заподіяної моральної шкоди в сумі 6 000,00 грн.

У відповідь на цю претензію відповідач направив позивачу електронного листа, у якому приніс вибачення та повідомив, що при додатковій перевірці наявності товару, цієї куртки не було виявлено на складі, у зв`язку з чим відвантажити товар не було змоги та запропоновано мирову угоду у вигляді грошової суми вдесятеро більшої за суму куртки, а саме 3 950,00 грн.

Позивач відповіді на пропозицію відповідача, не надала.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише у тих випадках, коли шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Отже, наведені позивачем доводи щодо обставин спричинення їй, як споживачеві, моральної шкоди правових підстав для задоволення заявлених ним вимог про її відшкодування не надають. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачем позивачу було завдано моральні або фізичні страждання, або позивачем було понесено втрати немайнового характеру.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно зі статтями 691, 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (стаття 665 ЦК України).

Відповідно до положень статті 693 ЦК України у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.

У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.

Так, відповідно до договору публічної оферти розміщеної на сайті www.gorgany.com, за цим договором одна сторона продавець, з одного боку, і будь-яка особа, яка прийняла умови даного договору публічної оферти - покупець, з іншого боку, далі разом - сторони, уклали даний договір публічної оферти (далі - договір), адресований необмеженому колу осіб, який є офіційною публічною пропозицією продавця укласти з покупцями договір купівлі-продажу товарів, фотографії яких розміщені у відповідному розділі Веб-сайту www.gorgany.com.

Згідно з п. 4.1. договору публічної оферти магазину «Горгани», який розміщений в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/publichna-oferta, продавець зобов`язаний виконувати замовлення покупця в разі надходження оплати від покупця.

З огляду на вимоги п. 4.2 договору публічної оферти, продавець має право у випадку відсутності товару в односторонньому порядку скасовувати замовлення.

Відповідно до п. 10.2. договору публічної оферти продавець не несе відповідальності за відсутність товару. У разі відсутності товару продавець інформує про це покупця в узгоджені сторонами терміни.

Згідно із п.п. 11.1, 11.2 вказаного договору сторони не несуть відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань, за винятком зобов`язань по оплаті, якщо доведуть, що таке невиконання було викликано форс-мажорними обставинами, тобто подіями або обставинами, дійсно знаходяться поза контролем такої сторони, настали після укладення цього Договору, що носять непередбачений і невідворотний характер.

Суд першої інстанції встановив, що 31 грудня 2021 року позивач розмістила замовлення в онлайн-магазині «Горгани» та скористалась послугою еквайрингу (грошового переказу) ТОВ «НоваПей» для оплати цього замовлення, сплативши о 09:30 год. за нього 445,00 грн на рахунок відповідача.

Цього ж дня, о 12:43 ТОВ «НоваПей» повернуло грошовий переказ платникові позивачу в сумі 445,00 грн.

Так, вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише у тих випадках, коли шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а також з підстав недоведеності завдання моральної шкоди відповідачем.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Положеннями ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статті та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такої ж правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач оцінила розмір компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, яка полягала в тому, що вона, як споживач, не змогла отримати якісного та доступного обслуговування як того вимагає національне законодавство. Позивач до сих пір не отримала свій товар, який замовляла ще взимку. Позивач під час замовлення куртки у відповідача, уклала з ним договір, проте не отримала свій товар, на що обґрунтовано сподівалась.

Завдання їй моральної шкоди обґрунтовувала тим, що порушення її прав як споживача призвели до втрати нормальних життєвих зав`язків. Це виявилося в тому, що вона була позбавлена можливості отримати саме той товар (куртку), який вона придбала та який обґрунтовано розраховувала отримати. Позивач змушена усвідомлювати, що відповідач цинічно не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, а їй, щоб поновити свої права доведеться докладати значних зусиль - звертатися до органів державної влади для вжиття ними заходів, відповідно до закону, зокрема й суду. Порушення прав позивача з боку відповідача спричинило втрату її нормальних життєвих зв`язків з близькими людьми, оскільки куртка мала бути подарунком для чоловіка позивача, а вона не змогла її отримати та вчасно подарувати, як було в неї заплановано, знайти альтернативну куртку, яка була б підходящою для такого подарунку оперативно було неможливо. Це спричинило душевні хвилювання в позивача.

Колегія суддів апеляційного суду встановила, що під час придбання товару у ФОП ОСОБА_2 , позивач не отримала достовірну інформацію про товар, зокрема, вартість товару, оскільки відповідач перед укладенням договору купівлі-продажу товару не повідомив позивача про його справжню ціну, а зазначив про це лише після укладення договору та проведення оплати.

Апеляційний суд наголошує, що ціна є істотною умовою договору, і відсутність домовленості за цією умовою є перешкодою до укладення договору.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином (п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідач не виконав умови договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами, а саме не визначив ціну продукції належним чином, не надав повної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про ціну продукції та не передав позивачу куплений нею товар, а повернув позивачу оплачені за куртку гроші.

Тобто, позивач як споживач не отримала достовірної інформації про продукцію (куртку) для можливості прийняття свідомого і компетентного вибору щодо її придбання, та як наслідок не отримала того, на що розраховувала під час оформлення договору купівлі-продажу.

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 1 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98).

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Уклавши договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, покупець розраховувала, що протягом певного часу вона отримає придбаний товар, яким зможе правомірно користуватися.

Таким чином, з урахуванням наведеного та встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні її прав як споживача, що призвели в неї до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків.

При цьому, апеляційний суд не погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної позивачем, оскільки, врахувавши конкретні обставини цієї справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, апеляційний суд вважає справедливою компенсацію у розмірі 1 000,00 грн, що є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Жодних доказів на спростування завдання моральної шкоди відповідач також не надав.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на ч.13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 8261216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у суді першої інстанції у цій справі було отриману правничу допомогу.

Наявність договірних відносин між позивачем та АО «Прокопенко та Партнери», в особі Керуючого партнера підтверджується договором про надання правової допомоги від 1.06.2022, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правничу допомогу, а клієнт - сплатити гонорар (винагороду за виконані дії по наданню правової допомоги).

Згідно з актом приймання-передачі вартість наданих послуг з правничої допомоги за договором від 1.06.2022 становить 5000 грн. (а.с. 41)

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1354732 від 22.01.2024 (а.с. 75).

Враховуючи результат розгляду справи в апеляційному суді, оцінивши подані апелянтом докази на підтвердження понесених ним витрат, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вбачає наявність підстав для стягнення у цій справі витрат на правничу допомогу в суді першої інстанціїпропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 000,00 грн.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в суді першої та апеляційної інстанції, а апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково (20/80 %), такі судові витрати необхідно покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог та стягнути їх з останнього на користь держави.

Зі змісту положень пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК Україниціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначила у грошовому вимірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою (відшкодування моральної шкоди) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року (час подання позову до суду першої інстанції) становив 2 481,00 грн.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 198,48 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 297,72 грн та судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь держави 198,48 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь держави 297,72 грн та судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути із фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко