Номер провадження: 22-ц/813/4712/24
Справа № 521/1896/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна установа Південна виправна колонія №51, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року,

за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи Південна виправна колонія № 51, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання висновків незаконними, їх скасування та призначення нового розслідування

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи Південна виправна колонія № 51, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання висновків незаконними, їх скасування та призначення нового розслідування, посилаючись на те, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2008 року позивач засуджений до 7 років позбавлення волі. Відбував покарання у Державній установі Південна виправна колонія № 51.

14.01.2009 року на виробництві в цеху № 1 на пресі 315 № 10402515 при штампі № 2 (рубка лемішу), при відсутності на робочих місцях техніки безпеки, охорони праці, санітарних норм на пресах підвищеної небезпеки виконував роботи. Позивач вказує, що лівою рукою витягував черговий відхід лемішу, спрацювала рушійна ударна частина преса, удар якої складає 315 тон, ліву руку позивача затисло у штампі. Всупереч техніці безпеки на пресах підвищеної небезпеки, встановлено педаль пуску пресу. Коли руку вдалось витягти з під преса, виявилось, що першого пальця немає, а другий висів на шкірці.

14.01.2009 року створено комісію з розслідування каліцтва на виробництві. Позивач вважає що розслідування проведено з численними порушеннями, висновок комісії 17.01.2009 року та 24.02.2009 року є незаконними, оскільки проводились зацікавленими особами з порушеннями прав потерпілого.

Позивач просив суд визнати висновок 17.01.2009 року та 24.02.2009 року незаконними та призначити нове розслідування.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 15 лютого 2024 року відмовив у відкритті провадження

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач відноситься до Міністерства юстиції України, позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження кримінального характеру, в місцях відбування покарання і ця справа має бути розглянута Малиновським районним судом м. Одеси.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 09.04.2024 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив відповідачам право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзивів не надходило.

Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 03.06.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Державна установа Південна виправна колонія № 51 копію ухвали про відкриття провадження, копію апеляційної скарги отримала 10.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримав 21.05.2024 року на електронну пошту, що підтверджується довідкою.

В судове засідання представники відповідача не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою.

Державна установа Південна виправна колонія № 51 судову повістку отримала 10.06.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про дату, час та місце розгляду спрви повідомлено належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 просить суд висновки від 17.01.2009 року та від 24.01.2009 року вважати незаконними та скасувати, призначити нове розслідування, тобто фактично оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, такі складові як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункти 8, 9 частини першої статті 4 КАС).

Положеннями ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу; 16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі посилався на п. 1. ч. 1 ст. 19 КАС, яким передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження та вважав, що ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення субєкта владних повноважень.

Колегія судді вважає висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на зміст правовідносин, також зауважує, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції належним чином не встановлено, що саме є предметом оскарження, ким прийнято вказані рішення, та чи прийняті останні на виконання владно-управлінських функцій.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує висновок 17.01.2009 року та 24.02.2009 року незаконними та призначити нове розслідування.

З відомостей з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що Південною виправною колонією № 51 проведено розслідування та згідно з висновком від 17 січня 2009 року травма, отримана засудженим ОСОБА_1 14.01.2009 року, не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, оскільки засуджений ОСОБА_1 грубо порушив встановлений режим утримання (обставини встановлені у справі № 521/8300/22).

24.02.2009 року начальником інспекції з Державного нагляду за охороною праці та навколишнього середовища УДДУВП в Одеській області, начальником сектору виробництва та маркетингу УДДУВП в Одеській області майором вн. служби та начальником сектору інженерного забезпечення УДДУВП в Одеській області старшим лейтенантом внутрішньої служби складено висновок службового розслідування по перевірці порушених питань, які були викладені в заяві засудженого ОСОБА_1 . Комісією досліджено письмові пояснення, документи та встановлено, що травма, яка була отримана засудженим ОСОБА_1 14.01.2009 року не може бути кваліфікована як нещасний випадок виробничого характеру, так як засуджений ОСОБА_1 грубо порушив режим утримання, а саме: самовільно, без дозволу адміністрації використав для своїх особистих потреб обладнання та матеріали підприємства установи пресу; самовільно виконував роботи, не передбаченої змінним завданням і не дорученої адміністрацією установи.

На час спірних правовідносин порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків на виробництві регулювався наказом Департаменту № 156 від 05.07.2002 року "Про застосування в органах, установах, навчальних закладах та на підприємствах кримінально-виконавчої системи".

Положеннями п. 1.2. Інструкції з оплати праці засуджених до обмеження та позбавлення волі, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 04.10.2004 року № 191, чинної на час виникнення спірних правовідносин, засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я, спеціальність.

Засуджені залучаються до праці на підприємствах або в майстернях (далі - підприємства) установ, а також на державних або інших форм власності підприємствах на підставі укладених письмових угод між установою та замовником за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Як убачається зі матеріалів справи, оспорювані рішення, оформленні висновками, які складені, зокрема комісією з розслідування нещасного випадку, утвореною за місцем відбування покарання засудженого, до складу якої увійшли начальник інспекції з Державного нагляду за охороною праці та навколишнього середовища УДДУВП в Одеській області, начальник сектору виробництва та маркетингу УДДУВП в Одеській області майором вн. служби та начальник сектору інженерного забезпечення УДДУВП в Одеській області старший лейтенант внутрішньої служби, тому висновки, не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановив чи прийняті висновки суб`єктом владних повноважень, на виконання владно управлінських функцій, а також залишив поза увагою те, що при визначенні юрисдикції справи суди мають виходити не лише із суб`єктного складу такого спору, а й з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Апеляційний суд зауважує, що визначальною ознакою для правильного вирішення питання юрисдикції є характер спірних правовідносин.

Спір у справі, що переглядається, стосується скасування висновку від 17 січня 2009 року, складеного Південною виправною колонією № 51 за результатом проведеного розслідування щодо нещасного випадку на виробництві, згідно якого акти по формі Н-1 та НТЗ не складалися та нещасний випадок не взято на облік в службі охорони праці, а також висновку службового розслідування по перевірці порушених питань, які були викладені в заяві засудженого ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року у справі № 805/3980/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Донецькій області про визнання протиправними та скасування актів зроблено висновок про те, що оспорювані акти форми Н-1 та форми Н-5 складено спеціальною комісією з розслідування нещасного випадку, утвореною роботодавцем, до складу якої увійшли не лише представники органів державної влади. Зазначена комісія не здійснювала владні управлінські функції на основі законодавства, а розслідувала нещасний випадок на виробництві та склала відповідні акти, тому вони не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 2а-2555/11/2670 (провадження № 11-833апп18) за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві до територіального управління Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Київській області та м. Києву про скасування актів про розслідування нещасного випадку та про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що комісія не здійснювала владні управлінські функції на основі законодавства, а розслідувала нещасний випадок на виробництві, про що склала відповідні акти за формами Н-5 та Н-1, які не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді. За суб`єктним складом сторін та характером спірних правовідносин ця справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що справа за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Південна виправна колонія № 51, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання висновків незаконними, їх скасування та призначення нового розслідування підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки комісія при розслідування факту отримання 14 січня 2009 року засудженим ОСОБА_1 травми

не здійснювала владні управлінські функції, тому висновки комісії не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим, наявні підстави для скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 376, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.В. Стахова

О.Ю.Карташов