Справа №752/4019/24
Провадження №2/752/3686/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Вареник Андрій Миколайович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на майно.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 11.11.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Від шлюбу мають двох доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач разом з дітьми проживає за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач проживає окремо від них.

За час перебування у шлюбі ними було набуте у власність квартира за адресою АДРЕСА_1 вартість якої становить 3 439 000 грн, яка зареєстрована за позивачем, та автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, вартість якого становить 392328,91 грн, який зареєстрований за відповідачем.

На покупку вищезазначеної квартири позивачем було зроблено внесок у розмірі 1059250 грн, що становить 84,5% від її ринкової вартості, відповідачем було зроблено внесок у розмірі 533045 грн, що становить 15, 5% від її ринкової вартості.

11.08.2010 за спільні грошові кошти подружжя було придбано автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску.

Враховуючи поточну ринкову вартість вищезазначеного автомобіля, вартість часток сторін у ньому становить 50 % за позивачем та 50 % за відповідачем.

Просив:

визнати спільним сумісним майном та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31% квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м. та автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 ;

визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 69% квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м.;

в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м.;

в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 336880, 55 грн як компенсацію за результатами поділу майна подружжя;

стягнути судові витрати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

14.03.2024 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення її недоліків.

01.05.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представника позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Інші учасники справи не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

11.11.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, актовий запис №1752.

Від шлюбу мають двох доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_2 .

19.12.2018 між ОСОБА_6 , від імені якої діє ОСОБА_2 , та ОСОБА_7 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Продаж квартири проводився за 865 700 грн.

19.12.2018 між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , було укладено Договір купівлі-продажу №2 в будинку АДРЕСА_3 . Покупка квартири проводилася за 1252800 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150297096 ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС від 14.02.2024 ОСОБА_3 є власником автомобіля Volkswagen Passat, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 .

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №53/24.01.24 від 30.01.2024 ринкова вартість вищезазначеного автомобіля на дату оцінки становить 392328,91 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.01.2024 ринкова вартість двокімнатної квартири загальною площею 71,1 кв.м. житловою площею 35 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 становить 3439000 грн.

01.07.2024 ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок Голосіївського районного суду кошти у розмірі 336880, 55 грн.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 365 ЦК України

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільно ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що спірне майно було придбано під час шлюбу подружжя та частково є їх спільним сумісним майном.

Так, спірна квартира по АДРЕСА_1 , була придбана за кошти отримані позивачкою від продажу квартири, яка належала її матері, та які складають 69% (2/3 частки) від загальної вартості квартири, та спільні грошові кошти позивача та відповідача по 193550 грн. з кожного, які складають 31% (1/3 частку) від загальної вартості квартири.

Спірний автомобіль був придбаний за спільні грошові кошти подружжя. Позивач зазначає, що відповідач одноосібно користується спірним автомобілем, спільне користування ним є неможливим та недоцільним.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивач з дітьми фактично проживають в спірній квартирі, а відповідач одноосібно користується спірним автомобілем, суд вважає за можливе поділити майно, як просить позивач та з урахуванням наведеного нею розрахунку вартості часток майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Водночас, оскільки суд визнає особистою приватною власністю ОСОБА_2 69% (2/3 частки) спірної квартири, тому вимога про визнання за нею в порядку поділу майна права власності на цілу квартиру підлягає частковому задоволенню, з урахуванням того, що спільною сумісною власністю подружжя є 31% (1/3 частка) спірної квартири.

З урахуванням визначеного відсоткового визначення права власності позивача на спірну квартиру, суд вважає за необхідне заначити розмір ідеальних часток права власності стрін на спірну квартиру, які складають 2/3 (69%) та 1/3 (31%).

Щодо позовної вимоги про визнання спільним сумісним майном квартири та автомобіля, суд зазначає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу з відповідачем.

Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль Volkswagen Passat, 2011року випуску, то на це майно поширюється режим спільної сумісної власності, а тому дана вимога не підлягає задоволенню.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 15140 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 206, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 31% (1/3 частку) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м. та на автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 .

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 69% (2/3 частки) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 31% (1/3 частку) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за результатами поділу майна в сумі 336880 (триста тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 55 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 15140 грн. (п`ятнадцять тисяч тисяч сто сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення складене 08.07.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова