Справа № 352/74/24
Провадження № 22-ц/4808/859/24
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на рішення Тисменицького районного суду від 03 квітня 2024 року, у складі судді Гриньків Д.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 3%, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позичальником, яким є ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» 28.09.2007 був укладений кредитний договір №341/ФКВ-07. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 у справі №352/1527/14-ц стягнуто з відповідача на користь ПАТ «ДельтаБанк» 1 660 001,18 грн заборгованості за кредитним договором та 3 654,00 грн судового збору. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним.

31.08.2020 між ПАТ «ДельтаБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором кредиту №341/ФКВ-07. Вказав, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2021 замінено стягувача у справі №352/1527/14-ц на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Отже, на думку позивача, у відповідача існує прострочена заборгованість, на яку кредитор має право нарахувати 3% річних та інфляцію згідно частини 2 статті 625 ЦК України. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 08.12.2023, відповідно до розрахунку заборгованості становить 296 954,53 грн, з яких: нараховані 3% річних - 60 442,23 грн; втрати від інфляції - 236 512,3 грн. За наведених обставин представник позивача просив позов задовольнити.

Рішенням Тисменицького районного суду від 03 квітня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України відмовлено.

На вказане рішення представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 660 001,18 грн заборгованості за кредитним договором №341/ФКВ-07 від 27.09.2007, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» та 3 654,00 грн. судового збору. Станом на дату подачі позову, вказане рішення суду вважається невиконаним.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2021 замінено стягувача у справі №352/1527/14-ц на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Тобто ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Дельта Банк» втратив такі права.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Представник позивача зазначає, що заявлена сума до стягнення нарахована на борг за рішенням суду. Позивачем розраховано суму боргу по 3-х відсотках річних та інфляційні втрати за останні три роки до подачі позовної заяви, тому заявлена сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі.

Вказане узгоджується в правовими позиціями висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц та 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та №464/3790/16-ц.

Щодо арешту накладеного ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 у справі №461/3230/22 в рамках кримінального провадження №000363 від 22.10.2021, зазначає, що ухвалою заборонено будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам вчиняти будь-які дії пов`язані із проведенням будь-яких дій щодо прав вимог.

Зазначає, що із 31.08.2020 право грошової вимоги рахується за ТОВ «Інвестохіллс Веста», натомість вищевказаною ухвалою фактично заборонено вчиняти будь-які дії із правом вимоги за кредитним договором №341/ФКВ-07 із 18.10.2022, тобто відчужувати право грошової вимоги на корить інших фінансових установ.

Вважає, що відповідна ухвала суду не порушена, право грошової вимоги не відчужувалось іншим юридичним особам. Кредитором за кредитним договором №341/ФКВ-08 є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» і відповідно стягувачем за рішенням від 22.09.2014.

Суд першої інстанції не ставив під сумнів набуте позивачем право грошової вимоги відповідача. Стаття 625 ЦК України регулює відносини між боржником ОСОБА_1 та кредитором ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», яке набуло право вимоги на підставі Договору. Тому суд не вірно застосував ст. 625 ЦК України та здійснив підміну понять, зазначивши, що право на відшкодування за даною нормою має лише стягувач, а не так як визначено вказаною статтею кредитор.

Згідно із відповіддю Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі виконавчий лист №352/1527/14-ц на виконання відділу не поступав, не пред`являвся. Тобто рішення суду фактично не виконувалось, що дає позивачу право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Зазначає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стосується примусового виконання рішення у справі №352/1527/14-ц, проте пропуск такого строку не дає підстав вважати, що борг відсутній. Така позиція суду не відповідає природі нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Статус боржника зафіксований за відповідачем в рамках розгляду справи №352/1527/14-ц, яке набрало законної сили, яке не виконане та має місце факт прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вважає, що позов про стягнення 3% річних та інфляційних це єдиний спосіб захисту прав кредитора, що відповідає позиції Верховного Суду, а обставина пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання жодним чином не впливає на наявність або відсутність підстав для нарахувань в рамках ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою позовні вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Зазначає, що зі змісту ст. 625 ЦК України слідує відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора. В той час жодної вимоги апелянт не надсилав.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України враховуючи зміни внесені Законом від 15.03.2022 №2120-ІХ, у період воєнного стану боржник звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України. Вважає, заявлені вимоги незаконними.

Матеріали кримінальної справи свідчать про набуття апелянтом права вимоги злочинним шляхом, тому не можна погодитись з розміром заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі базуються на незаконних діях позивача.

Вірним є висновок суду, що заміна сторони у цивільній справі не є тотожним поняттям заміні сторони у виконавчому провадженні. Оскільки у випадку неможливості виконання судового рішення через сплив часу пред`явлення виконавчого листа до виконання має місце ризик нового кредитора, а не відповідальність боржника. Ні первісний, ні новий кредитор у виконавчу службу не звертався, заяву про видачу дублікату виконавчого листа за рішенням суду та поновлення строку його пред`явлення не подавав.

Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» Муравський В.В. в судовому засіданні в режимі відео конференції доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просив рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова, яка набрала законної сили 24.10.2022 року, заборонено користуватися та розпоряджатися правом вимоги за кредитним договором №341/фкв-07 від 28.09.2007 року до завершення судового розгляду у кримінальному провадженні, а звернення ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» із позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України є користуванням правом вимоги за кредитним договором №341/фкв-07 від 28.09.2007 року, тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Судом встановлено, що 28.09.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений Кредитний договір №341/ФКВ-07, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 94 050 доларів США 00 центів зі сплатою 12 % річних (а.с.5-8).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 660 001,18 грн. заборгованості за кредитним договором та 3 654,00 грн. судового збору (а.с. 9 зв -10).

Відповідно до п. 1 копії договору №2302/К/2 від 31.08.2022 року про відступлення права вимоги ПАТ «ДельтаБанк» відступає новому кредитору ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку1 до цього договору. Згідно п.4 договору право вимоги, що відступаються за цим договором є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону), результати якого оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-07-06-000034-b, сформованого 16.07.2020 року, переможцем якого визнаний новий кредитор (ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»)(а.с.92-97).

В п. 29 додатку №1 до вказаного договору №2302/К/2 від 31.08.2020 року зазначено кредитний договір №341/ФКВ-07 від 28.09.2007 року, загальна сума заборгованості в розмірі 3 795 495,67 грн. (а.с.98-104).

На підтвердження укладення договору про відступлення права вимоги №2302/К/2 від 31.08.2020 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» долучено платіжне доручення №148 від 10.08.2020 року на суму 30 613 581,97 за придбання активів згідно з протоколом №UA-EA-2020-07-06-000034-b, платником зазначено ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а отримувачем - АТ «ДельтаБанк» (а.с.105-107).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2021 року у справі №352/1527/14-ц замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у виконавчому листі №352/1527/14-ц Тисменицького районного суду, виданого згідно рішення того ж суду від 22.09.2014 року.

Як вбачається з відповіді Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі на запит АО «Лігал Ассістанс» від 20.09.2021 року №20610, станом на 20.09.2021 року виконавчий лист №352/1527/14-ц, виданий Тисменицьким районним судом, на виконання Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області на виконання не поступав, не пред`являвся (а.с.63).

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 18 жовтня 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000363 від 22.10.2021 накладено арешт на майно - права вимоги за договорами, не залежно від того за ким вони зареєстровані, заборонивши користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, в тому числі і за кредитним договором №341/фкв-07 від 28.09.2007 року, де позичальником є ОСОБА_1 , первісним кредитором АТ «ДельтаБанк».

Дана ухвала набрала законної сили 24.10.2022 року (а.с.33-38).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього відповідно до закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення, що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова, яка набрала законної сили 24.10.2022 року, накладено арешт на майно заборонено користуватися та розпоряджатися правом вимоги за кредитним договором №341/фкв-07 від 28.09.2007 року до завершення судового розгляду у кримінальному провадженні. Судове провадження у справі №461/3230/22 не завершено, арешт з права вимоги за оспорюваним кредитним договором не скасовано, кінцеве процесуальне рішення не постановлено.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» із позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України є користуванням правом вимоги за кредитним договором №341/фкв-07 від 28.09.2007 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що вказаною ухвалою заборонено виключно розпоряджатися правами вимоги, про що на думку позивача свідчить, зазначена в резолютивній частині ухвали заборона будь-яким реєстраторам вчиняти будь-які дії щодо прав вимоги, оскільки в цій же частині ухвали міститься зобов`язання передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, арештоване майно для здійснення заходів з управління ним, що свідчить і про заборону користуватись правом вимоги.

Доводи заявника про те, що звернення про стягнення 3% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України це єдиний спосіб захисту прав кредитора, з одночасним посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц та 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та №464/3790/16-ц, є необґрунтованими.

Обставини справи, що переглядається, а саме накладення арешту на право вимоги за оспорюваним кредитним договором, не є подібними до обставин у інших, зазначених заявником, постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 03 квітня 2024 року без змін .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 липня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин