ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року

м. Київ

справа № 161/14871/23

провадження № 61-5590св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Боратинська сільська рада Луцького району Волинської області,

третя особа - сільськогосподарське приватне підприємство «Рать»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Носков Олександр Миколайович, на постанову Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 1985 року вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Житловий будинок, в якому знаходиться зазначена квартира, побудований колгоспом та відносився до громадського житлового фонду,

а квартира надана у користування в порядку черговості як члену колгоспу.

10 лютого 2004 року їй видано свідоцтво на майновий пай на житло за № НОМЕР_1 .

Позивач зазначала, що розпочала процедуру приватизації займаної нею квартири, однак рішенням виконавчого комітету Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 лютого 2023 року їй було відмовлено у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру, оскільки житловий фонд не знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні органу місцевого самоврядування та не є житловим фондом сільської ради. Крім того, з даного приводу виконавчому апарату Боратинської сільської ради було доручено звернутися до Сільськогосподарського приватного підприємства (далі - СПП) «Рать» щодо надання інформації про балансоутримувача житлових приміщень (квартир) у

с. Ратнів.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 лютого 2023 року щодо відмови їй у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру та зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про безоплатну приватизацію та видачу свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення Боратинської сільської ради Волинської області від 16 лютого 2023 року № 53 щодо відмови ОСОБА_1 у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Боратинську сільську раду Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про безоплатну приватизацію майна та видачу свідоцтва на право власності на вказану квартиру.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на дату винесення рішення від 16 лютого 2023 року «Про розгляд звернення ОСОБА_1 про безоплатну приватизацію житла» Боратинською сільською радою не було отримано достатньо відомостей, у тому числі витребуваних від

СПП «Рать», що вказане майно не відноситься до повного господарського відання сільської ради, а тому оскаржуване рішення було прийнято відповідачем передчасно.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спірна квартира належала до житлового фонду КСП «Рать», що є правонаступником КСП

ім. Чапаєва, який був розпайований з видачею майнових сертифікатів і в т. ч. на дане нерухоме майно членам цього підприємства, і розпайований житловий фонд переданий на зберігання СПП «Рать». Таким чином, Боратинська сільська рада прийняла законне рішення про відмову ОСОБА_1 у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки таке житло не відноситься до її відання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права про безоплатну приватизацію майна та видачі свідоцтва про право власності на майно відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що квартира, де проживає позивач, не відноситься до житла, що не підлягає приватизації в розумінні частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому ОСОБА_1 має право на її приватизацію.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Встановлені судами фактичні обставини справи

ОСОБА_1 , як член колгоспу, у 1985 році в порядку черговості отримала в користування квартиру АДРЕСА_1 , яка була збудована колективним господарством ім. Чапаєва.

Із зазначеного часу ОСОБА_1 проживає у вищевказаному житлі та за даною адресою також зареєстроване її місце проживання.

Вищевказана квартира належала до житлового фонду КСП «Рать», який був розпайованим з видачею майнових сертифікатів на житло на дане нерухоме майно членам сільського підприємства, та тимчасово переданий на баланс

СПП «Рать» для подальшого вирішення питання розпаювання цього житлового фонду і видачі майнових сертифікатів на право власності на частку у ньому колишнім членам КСП «Рать».

10 лютого 2004 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на майновий пай (на житло) члена кооперативного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 , яким посвідчено право останньої на пайовий фонд майна КСП «Рать».

З метою приватизації займаної квартири ОСОБА_1 звернулася до Боратинської сільської ради.

16 лютого 2023 року Боратинською сільською радою прийнято рішення № 53 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 про безоплатну приватизацію житла», яким позивачу відмовлено у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки житловий фонд не знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні органу місцевого самоврядування та не є житловим фондом сільської ради.

Вищевказаним рішенням також було зобов`язано виконавчий апарат Боратинської сільської ради звернутися до СПП «Рать» щодо надання інформації про балансоутримувача житлових приміщень (квартир) у с. Ратнів.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб

у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня

2021 року у справі № 347/1370/19.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Частинами першою, третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, а рішення про приватизацію приймається уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, а передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі

№ 591/6623/16-ц зазначено, що «Згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає».

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» саме на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня

2020 року у справі № 201/6092/17.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках, вирішуються судом.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на тому, що приватизація спірної квартири підлягає здійсненню органом місцевого самоврядування, оскільки знаходиться у повному господарському віданні такого органу, а тому вважає незаконним рішення Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 16 лютого 2023 року про відмову їй у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами скарги з огляду на те, що спірна квартира належала до житлового фонду КСП «Рать», що є правонаступником КСП ім. Чапаєва, який був розпайований з видачею майнових сертифікатів, в тому числі на дане нерухоме майно членам цього підприємства, і розпайований житловий фонд переданий на зберігання СПП «Рать».

Даних про те, що спірне житло належить до державного житлового фонду і тому підлягає приватизації у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» матеріали справи не містять.

Крім того, про належність спірної квартири на праві власності КСП ім. Чапаєва було встановлено постановою Волинського апеляційного суду від 30 травня

2023 року у справі № 161/13885/22 за позовом ОСОБА_1 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Боратинська сільська рада прийняла законне рішення про відмову ОСОБА_1 у безоплатній приватизації майна та видачі свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки таке житло не відноситься до її відання чи оперативного управління.

За таких обстави, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не є суб`єктом, якому належить право управління вказаним майном, та уповноваженим від імені держави вирішувати питання щодо спірного майна, в тому числі щодо приватизації майна та будь-яких процедурних питань, з цим пов`язаних, а тому правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Посилання у касаційній скарзі на те, що спірне майно не відноситься до житла, що не підлягає приватизації в розумінні частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у позові не через те, що майно не підлягає приватизації, а у зв`язку із тим, що спірне майно не перебуває у господарському віданні чи оперативному управлінні сільської ради.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності

від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,

від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатНосков Олександр Миколайович, залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара