печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2024 р.

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача-1: не з`явився,

позивача-2: не з`явилась,

представник відповідача-1: не з`явився,

представник відповідача-2: Тараненка С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 (далі - позивач-1, ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 (далі - позивач-2, ОСОБА_6 ) до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (далі КП - «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва»), Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал») про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» виключити з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири, що виникла до 20 жовтня 2020 року. Зобов`язано ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» виключити з особового рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за квартирою АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників квартири, що виникла до 20 жовтня 2020 року. Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору по 1 073,60 гривень із кожного.

25 квітня 2024 року представник позивачів - ОСОБА_4 надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Заява мотивована тим, що у позовній заяві позивачі заявили про судові витрати, які вони очікують понести у зв`язку із розглядом цієї справи, розмір яких становить 10 000,00 грн. На підставі викладеного, представник позивачів просить постановити додаткове рішення у справі.

Крім того, просить визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів понесених витрат на надання правничої допомоги та поновити відповідний процесуальний строк, оскільки лише 22 квітня 2023 року через «Електронний Суд» ним отримано судове рішення.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні просив залишити заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду, оскільки заява надійшла до суду з пропущенням строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Крім того, зазначив, що наданий представником позивачів розрахунок витрат на правову допомогу не відповідає наданому об`єму юридичних послуг та є завищеним.

Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності та позивачів, в якій підтримали заяву в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доводи представника ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», вивчивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та додатки до неї, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року про відкриття провадження у справі розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Згідно положень частини третьої статті 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КП - «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» про зобов`язання вчинити дії задоволено.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій статті 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».

У постанові від 18 березня 2024 року у справі № 459/2350/23 (провадження № 61-1802св24) Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, вказавши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України не встановлено вимог до форми заяви про надання доказів щодо витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Тому такі заяви можуть подаватись суду як в усній, так і в письмовій чи електронній формі. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 755/4466/20-ц (провадження № 61-16762св21).

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15-ц (провадження № 61-18762св19) зазначено, що, враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат.

Згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідно частини четвертої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Нормою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, процесуальним законом на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо було подати з поважних причин.

Верховний Суд у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 676/2951/21, «вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21);

- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).».

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (у суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивачів в позові заначив попередню орієнтовну суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Заява в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона позивачів не подавала.

Заяву про ухвалення додаткового рішення, представник позивачів подав до суду після ухвалення рішення у справі 25 квітня 2024 року, до якої було додано: договори про надання професійної правничої допомоги від 09 червня 2023 року, додаткові угоди від 23 квітня 2024 року до договорів про надання правової допомоги від 09 червня 2023 року, акти від 23 квітня 2024 року про виконання послуг відповідно до договорів про надання правової допомоги від 09 червня 2023 року, загальна вартість наданої правничої допомоги яких складає 5 000,00 грн. (клієнту ОСОБА_2 ) та 5 000,00 грн. (клієнту ОСОБА_3 ).

Зазначення у змісті позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є заявою сторони про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в розумінні положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, яка у цьому випадку повинна була бути подана до суду до ухвалення у справі рішення, ураховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а на момент ухвалення рішення у справі докази понесення стороною позивачів витрат на правову допомогу були відсутні.

З урахуванням викладеного, правові підстави для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази на підтвердження понесених судових витрат з оплати правничої допомоги до ухвалення у справі рішення не подавались, стороною позивачів до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про намір подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогуу справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 31.05.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький