Номер провадження: 22-ц/813/2625/24
Справа № 521/8025/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/8025/21

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2625/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Плачкова Федора Івановича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Гуревського В.К. 11 вересня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 58 486,20 грн.. Також позивач просить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі - 908,0 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11 листопада 2020 року о 09 годині 00 хвилин, сталася ДТП на вулиці Балківська, 115 у м. Одесі, а саме - зіткнення а/м Renault Magnum-440, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом Fruehauf TE33CC, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , з а/м Volvo V60, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

11 листопада 2020 року було складено перший протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069552 відносно ОСОБА_1 .

27 січня 2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси провадження по справі №521/19740/20 про адміністративне правопорушення було закрите, у зв`язку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення (за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069552).

05 березня 2021 року було складено другий протокол про адміністративне правопорушення серії БР №155255 відносно відповідача - ОСОБА_2 .

12 квітня 2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси вина ОСОБА_2 була встановлена судом та підтверджена доказами у судовій справі № 521/3995/21.

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Перша»» із заявою про виплату страхового відшкодування.

18 травня 2021 року позивачем отримано відповідь від Приватного акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Перша»» на його заяву про виплату страхового відшкодування, в якій страхова компанія, посилаючись на ч. 1 п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відмовила у виплаті, із причини того, що ним було зроблено повний відновлюваний ремонт транспортного засобу Volvo V60 до його огляду представником, призначеним ПрАТ «СК «Перша»».

Вказує, що відповідач повинен був повідомити свого страховика ПрАТ «СК «Перша»» про ДТП та надати йому інформацією про пошкодженні транспортні засоби, а також згідно до п. 33. 1.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надати їй інформацію про страховика. Через ці обставини страховик відповідача - ПрАТ «СК «Перша»» отримав повідомлення про настання страхової події лише - 27 квітня 2021 року, під час звернення стосовно виплати страхового відшкодування, а не на протязі трьох робочих днів, як це передбачено п. 33. 1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не направив до нього представника у строк до 30 листопада 2020 року (з розрахунку - 3 робочі дня з моменту ДТП + 10 робочих днів з моменту отримання повідомлення про ДТП).

Позивач звернувся до страховика лише коли ним була отримана постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року та копії матеріалів справи, серед яких була схема ДТП, на зворотній частині якої була присутня інформація про страховика відповідача.

Враховуючи те, що ПрАТ «СК «Перша»», яка у цьому випадку є страховиком відповідача, відхиляється від сплати страхового відшкодування, то згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України відповідач є особою, що повинна відшкодувати позивачу збитки, які виникли в результаті пошкодження його транспортного засобу у ДТП. Розмір збитків, які були понесені позивачем під час ремонту його транспортного засобу, становить на загальну суму 58 486,20 грн. (Т. 1, а. с. 1 3).

Короткий зміст рішення суду, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 58 486,20 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 908,0 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що вина відповідача у спричинені майнової шкоди позивачу доведена. Винуватець події - ОСОБА_2 з моменту ДТП не здійснив ніяких заходів щодо позасудового добровільного відшкодування заподіяного збитку. ПрАТ «СК «Перша», яка у цьому випадку є страховиком відповідача, відмовило у виплати страхового відшкодування. Таким чином, згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України відповідач є особою, що повинна відшкодувати позивачу збитки, які виникли в результаті пошкодження його транспортного засобу у ДТП. Враховуючи обставини справи, суд вважав позов доведеним, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 58 486,20 гривень (Т. 1, а. с. 178 182).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Плачков Ф.І., діючий від імені ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким направити справу на розгляд до суду за встановленою законом підсудністю, починаючи зі стадії підготовчого судового засідання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом не було враховано всіх обставин справи, а саме - судом не було досліджено всіх обставин, які спричинили ДТП. Вина відповідача належними засобами доказування не встановлена; 2) судом першої інстанції не було враховано, що позов містив недоліки; 3) судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки після скасування ухвали суду першої інстанції, справу було прийнято тим самим суддею, у той час як його повторна участь у розгляді справи є недопустимою (Т. 1, а. с. 188 194).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.10.2023 року апеляційну скаргу адвоката Плачкова Ф.І., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року залишено без руху (Т. 1, а. с. 228 228 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Плачкова Ф.І., діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року (Т. 1, а. с. 237 237 зворотна сторона).

01.11.2023 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін (Т. 1, а. с. 239 240).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 3 3 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.03.2024 року витребувано з Малиновського районного суду м. Одеси адміністративні справи:1) про адміністративне правопорушення, справа №521/3995/21, про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 , за ст. 124 КУпАП; 2) про адміністративне правопорушення, справа №521/19740/20, про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП (Т. 2, а. с. 33 35).

17.04.2024 року вищевказані витребувані справи про адміністративні правопорушення надійшли на адресу апеляційного суду.

У судовому засіданні адвокат Плачков Ф.І., діючий від імені ОСОБА_2 , підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив в її задоволенні відмовити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Плачкова Ф.І., діючого від імені ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

11 листопада 2020 року, о 09 годині 00 хвилин, сталася ДТП на вулиці Балківська, 115 у м. Одесі, а саме - зіткнення а/м Renault Magnum-440, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом Fruehauf TE33CC, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , з а/м Volvo V60, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

11 листопада 2020 року було складено перший протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069552 відносно ОСОБА_1 .

27 січня 2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси провадження по справі №521/19740/20 про адміністративне правопорушення було закрите, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069552).

05 березня 2021 року було складено другий протокол про адміністративне правопорушення серії БР №155255 відносно ОСОБА_2 .

12 квітня 2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси вина ОСОБА_2 була встановлена судом та підтверджена доказами у судовій справі № 521/3995/21.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року виключено із мотивувальної частини постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року висновок суду щодо винних дій ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП.

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Перша»» із заявою про виплату страхового відшкодування.

18 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав відповідь від Приватного акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Перша»» на його заяву про виплату страхового відшкодування, в якій страхова компанія, посилаючись на ч. 1 п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відмовила у виплаті, із причини того, що ним було зроблено повний відновлюваний ремонт транспортного засобу Volvo V60 до його огляду представником, призначеним ПрАТ «СК «Перша»».

Розмір збитків, які були понесені ОСОБА_1 під час ремонту його транспортного засобу, підтверджується Рахунком-фактурою №68 на замовлення №Ла21/11 від 21 листопада 2020 року на загальну суму 58 486,20 грн.. Виконання ремонтних робіт підтверджується Актом №68/АВР-1 від 12 грудня 2020 року про виконання робіт на замовлення №Ла21/11 від 21 листопада 2020 року та видатковою накладною №68/ВН-1 від 12 грудня 2020 року на замовлення №Ла21/11 від 21 листопада 2020 року.

Перелік пошкоджень, зазначений у схемі ДТП з матеріалів судової справи №521/3995/21, відповідають пошкодженням, що були усунуті під час ремонту автомобіля позивача, а саме: - зняття лако-фарбового покриття переднього бамперу, правої частини капоту; - деформація із зняттям лако-фарбового покриття переднього крила, передньої правої двері; - розбитий корпус правого дзеркала.

ПрАТ «СК «Перша»» відмовила позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо посилання апелянта про відсутність підстав для покладення на останнього обов`язку з відшкодування шкоди у зв`язку з відсутністю його вини.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 11 листопада 2020 року о 09 годині 00 хвилин, сталася ДТП на вулиці Балківська, 115 у м. Одесі, а саме - зіткнення а/м Renault Magnum-440, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом Fruehauf TE33CC, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , з а/м Volvo V60, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

11 листопада 2020 року було складено перший протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069552 відносно ОСОБА_1 .

27 січня 2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси провадження по справі №521/19740/20 про адміністративне правопорушення було закрите у зв`язку з відсутністю у в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069552.

05 березня 2021 року було складено другий протокол про адміністративне правопорушення серії БР №155255 відносно ОСОБА_2 .

12 квітня 2021 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси вина ОСОБА_2 була встановлена судом та підтверджена доказами у судової справі № 521/3995/21.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року виключено із мотивувальної частини постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року висновок суду щодо винних дій ОСОБА_2 , за статтею 124 КУпАП.

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Щодо посилання апелянта, що постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року виключено із мотивувальної частини постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року висновок суд щодо винних дій ОСОБА_2 , за статтею 124 КУпАП.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі№ 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак, відповідачем ОСОБА_2 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 10.06.2022 року та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, провадження у цій справі було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказана підстава не є реабілітуючою. Крім того, під час дослідження апеляційним судом витребуваної адміністративної справи відносно ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп.

Посилання адвоката Плачкова Ф.І., діючого від імені ОСОБА_2 , на неможливість повторної участі судді Гуревського В.К., після скасування ухвали про направлення справи до іншого суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Отже, з вказаного слідує, що суддею Гуревським В.К. станом на 11 липня 2022 року (на день постановлення ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про передачу справи на розгляд іншого суду) рішення у справі або ухвали про закриття провадження у справі не приймалось.

Неспроможними є доводи апелянта про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на розгляд до суду за встановленою законом підсудністю, починаючи зі стадії підготовчого судового засідання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної адвоката Плачкова Федора Івановича, діючого від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому вона не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Плачкова Федора Івановича, діючого від імені ОСОБА_2 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Плачкова Федора Івановича, діючого від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 15 липня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе