Справа № 472/289/24
Провадження №2/472/164/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2024 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
з участю секретаря
судового засідання - Замети Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 у селищі Веселинове цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
20 березня 2024 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В позовній заяві позивач зазначила, що 22 лютого 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час вони з відповідачем проживають окремо, шлюб між ними було розірвано 28 лютого 2023 року.
Відповідач є працездатним та має можливість заробляти кошти, оскільки працює в Німеччині на посаді будівельника, однак добровільно кошти на утримання дитини не надає, а дитина перебуває повністю на її утриманні. А тому просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 гривень щомісячно, починаючи стягувати з 20 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду 22 квітня 2024 року представник позивача подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та без участі позивача, і позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання: 23.05.2024 року та 26.06.2024 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами з повістками, що повернулися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також був повідомлений телефонограмою 27.05.2024 року, в якій він пояснив, що з`явитись до суду не може, оскільки перебуває за межами України. Відзиву на позовну заяву не подав. Будь-яких заяв стосовно позову (про визнання або часткове визнання позовних вимог або про невизнання позовних вимог) не подав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в телефонограмі від 27.05.2024 року повідомив суд про причину неявки в судові засідання через те, що він перебуває за кордоном, то суд вважає за необхідне розглядати справу в загальному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 22 лютого 2002 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 55 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Веселинівського районного суду від 28.02.2023 року (а.с. 3-6).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальну допомогу позивачеві для належного утримання їх дитини. Дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 і перебуває на її утриманні.
Позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі в утриманні та вихованні дитини, однак працює в Німеччині на посаді будівельника. Доказів, що відповідач має інших утриманців та скрутне матеріальне становище, суду не надано.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є працездатний, інших утриманців не має, а тому має змогу надавати своїй дитині матеріальну допомогу, однак добровільно дану допомогу не надає.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
- наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
- інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 2563 грн (50% = 1281,50 грн), а на дитину віком від 6 до 18 років складає 3196 грн (50% = 1598 грн).
Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні.
Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача.
Судом також встановлено, що відповідач працевлаштований в Німеччині, де він отримує стабільний прибуток, що свідчить про те, що він має можливість сплачувати дитині грошові кошти в твердій грошовій сумі.
Разом з тим, суд також вважає, що за віком відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я саме станом на момент розгляду справи в суді, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі суду не подав, перебування у відповідача інших утриманців судом не встановлено, то за таких обставин суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошової сумі.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не має жодних інших утриманців, є працездатною особою, працює та отримує стабільний щомісячний дохід, то має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України).
Однак варто зазначити, що доказів того, що відповідач ОСОБА_2 має дохід, який надасть йому можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 гривень щомісячно, позивачем не надано.
Крім того, заявляючи про стягнення аліментів в розмірі 15 000 гривень, позивачка не обґрунтувала належним чином саме такий розмір аліментів та не надала будь-яких розрахунків про щомісячні потреби дитини на суму 15 000 гривень.
Також суд звертає увагу на те, що обов`язок шодо утримання неповнолітньої дитини лежить як на відповідачеві, так і на позивачеві.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій в розмірі 6 000 гривень щомісячно.
Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Тому необхідно допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.
Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач була звільнена.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженця смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженки м. Уральськ Росія, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 (шість тисяч гривень), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією щомісячно, починаючи стягувати з 20 березня 2024 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженця смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко