УХВАЛА

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 161/16674/23

провадження № 61-9854ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі - АТ «ОГС «Волиньгаз») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «ОГС «Волиньгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 13 719,63 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року позовну заяву АТ «ОГС «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Волиньгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 13 719,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Волиньгаз» понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 16 квітня 2024 року залишено без руху і надано строк для сплати судового збору у розмірі 4 024,00 грн за подання апеляційної скарги.

20 травня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява відповідачки, у якій вона просила звільнити її від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 136 ЦПК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21 травня 2024 року відмовлено

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Продовжено ОСОБА_1 на 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали строк на усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року у справі за позовом АТ «ОГС «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині сплати судового збору та приєднання до апеляційної скарги оригіналу відповідного платіжного документа.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 16 квітня 2024 року у справі за позовом АТ «ОГС «Волиньгаз» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що особа, які подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом.

08 липня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Волинського апеляційного суду

від 27 червня 2024 року (надійшла до суду 10 липня 2024 року), в якій заявник просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції невірно трактував норму закону та неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною

і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року, яка не була оплачена судовим збором із помилковим покликанням на його несплату на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У цій справі ОСОБА_1 не є позивачем, а є відповідачем/боржником, на якого не поширюються положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судовий збір сплачується за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» на день його сплати.

У статті 5 Закону зазначено вичерпний перелік осіб та вимог, які звільняються від його сплати.

Судове рішення оскаржується щодо задоволення позовної вимоги майнового характеру.

При поданні позовної заяви у 2023 році майнова вимога підлягала оплаті та оплачена позивачем як юридичною особою судовим збором у розмірі 2 684,00 грн, а отже за подання апеляційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 4 026,00 грн (150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

20 травня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій вона просила звільнити її від сплати судового збору на підставі частини третьої статті третьої 136 ЦПК України, а саме з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

ОСОБА_1 не приєднала жодних доказів щодо свого майнового стану (дані про доходи, наявність або відсутність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, тощо) на дату подання апеляційної скарги, які можуть бути вирішальними при розгляді клопотання відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, що визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та не підтвердила посилань на скрутне матеріальне становище, яке унеможливлює сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21 травня 2024 року відмовлено

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та продовжено строк на 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

31 травня 2024 року копія зазначеної ухвали апеляційного суду надсилалася ОСОБА_1 за зазначеною нею в апеляційній скарзі адресою, однак вона листа не отримала і згідно відмітки поштового відділення «Укрпошти»

від 08 червня 2024 року про його повернення вбачається, що він повертається без вручення адресату за закінченням терміну зберігання.

Повторно надіслана 10 червня 2024 року копія ухвали апеляційного суду

від 21 травня 2024 року також повернулася без вручення відповідачці з відміткою поштового відділення «Укрпошти» від 25 червня 2024 року про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 16 квітня 2024 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком Волинського апеляційного суду про те, що оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявнику.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої стаття 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

За своїм змістом перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду апеляційної та касаційної інстанції скарг на судові рішення.

Відповідно до статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотки від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні апеляційної скарги заявнику необхідно було сплатити судовий збір

у розмірі, визначеному судому апеляційної інстанції, оскільки розмір судового збору за подачу апеляційної скарги залежить від ставки судового збору при подачі позову до суду першої інстанції.

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання апеляційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції урахував, що зазначені заявником обставини не є безумовними підставами для звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати, оскільки апелянтом не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження реального майнового стану (докази щодо відсутності інших доходів, майна тощо), який перешкоджає їй виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Посилання заявника на те, що вона є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я та не мала змоги звернутися до поштового відділення, Верховний Суд взяв до уваги.

Однак, учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на те, що відповідно до законодавства України вона звільняється від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Тобто від сплати судового збору у даній категорії справи звільняються лише позивачі, а ОСОБА_1 у даній справі є відповідачем.

Волинський апеляційний суд вірно вказав, що вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконанні, недоліки не усунуті, судовий збір не сплачено, а заявником не надано достатніх доказів на підтвердження реального майнового стану, що б дозволили вирішити питання про звільнення її від сплати судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява

№ 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява

№ 17101/90, § 65).

Верховний Суд зазначає, що ухвала про повернення апеляційної скарги в зв`язку

з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є обмеженням заявника у праві доступу до суду, оскільки апеляційний суд не позбавив заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, сплатити судовий збір у встановленому законом порядку відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» або подати належним чином оформлене клопотання про звільнення від сплати судового збору та надати належні докази, які б підтвердили реальний майновий стан заявника.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 червня

2024 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник