БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/726/24
Провадження № 2-о/730/29/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.

з участю секретаря судового засідання Стрижак Я.О.

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - Толочко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити юридичний факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванівка Борзнянського району Чернігівської області й на момент проголошення незалежності України фактично постійно проживав зі своїми батьками ОСОБА_2 , 1959 р.н., та ОСОБА_3 , 1962 р.н., в АДРЕСА_1 . Однак, до цього часу він не може в органі ДМС України отримати паспорт громадянина України через відсутність доказів належності його особи до громадянства України, в зв`язку з чим і звернувся до суду з даною заявою.

Представник заінтересованої особи надав письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви, оскільки надані заявником документи в повному обсязі не можуть підтвердити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

У судовому засіданні заявник доводи заяви підтримав, з підстав, у ній зазначених, та просив задовольнити заявлені вимоги.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог заявника і пояснив, що проведеною перевіркою було встановлено особу ОСОБА_1 , але не виявилось можливим підтвердити факт його належності до громадянства України в зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту проживання на території України станом на 24.08.1991р. чи 13.11.1991р.

Крім того, акцентувала увагу суду, що заявник у цій справі у 2004 році, коли йому виповнилося 16 років, не звертався за отримання паспорта громадянина України, а звернувся до Управління набагато пізніше, коли йому вже було 30 повних років. Йому було роз`яснено порядок отримання паспорту та зазначено, які саме документи йому необхідно принести, щоб його заяву було задоволено (наприклад, довідку зі старостату, копії погосподарських книг та таке інше), жодних перешкод заявнику не чинили. Однак, ОСОБА_1 рекомендації не виконав, жодним чином не займався своїм питанням, а документи, що йому було надано, він втратив.

На запитання суду ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно звертався до Управління, що йому дійсно роз`яснили, що треба зробити, але він нічого не робив, бо не було часу, документи, що йому дали, він втратив, рекомендації щодо переліку документів, які необхідно принести до Управління, проігнорував. Наразі, таку заяву йому підготував знайомий адвокат, саме він і вирішував, які документи треба долучити, більше до Управління не звертався.

Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про громадянство" громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Указом Президента України № 215 від 27.03.2001, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27.06.2006, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно з пунктом 10 Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один з таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України", і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

- особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

- іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року, справа № 161/9609/22, дійшов висновку про те, що:

якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України" предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Іванівка Борзнянського району Чернігівської області і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , українці, мешканці с. Іванівка Борзнянського району Чернігівської області. Факт народження ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Миколаївським сільським РАЦСом Борзнянського району 22.06.1988 року.

ОСОБА_1 з 01.09.1995 року (наказ від 01.09.1995р. № 58) по 20.06.2003 року (наказ від 20.06.2003р. № 01-02/157) навчався в Борзнянській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІІ ступенів. Вибув по закінченню 9 класу. На даний час ОСОБА_1 проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації.

Паспорта, що має підтверджувати його особу, та реєстрацію (прописку) він взагалі не отримував.

03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звертався до Борзнянського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з питання належності його до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. В результаті проведених міграційною службою перевірок та шляхом проведення процедури встановлення особи його особу було встановлено, але не виявилось можливим підтвердити належність ОСОБА_1 до громадянства України, а тому йому було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України.

Згідно довідки Борзнянського РС УДМСУ в Чернігівській області, особу ОСОБА_1 було встановлено, але не виявилось можливим підтвердити його належність до громадянства України. Водночас, 22.11.2018р. даним уповноваженим органом прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку з не підтвердженням факту його постійного проживання на території України на 24.08.1991р. та на 13.11.1991р.

Досліджуючи надані заявником на підтвердження факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991 докази, судом не встановлено безумовного підтвердження тих обставин, на які посилається заявник у поданій до суду заяві.

Суд вважає за необхідне зазначити, що навчання заявника у 1995-2003 роках в навчальному закладі на території України не може бути беззаперечним доказом його проживання на території України на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Також не підтверджують беззаперечно факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 свідоцтво про народження заявника.

Таким чином, суд констатує, що доводи заявника, викладені у заяві, про те, що з моменту народження та станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 він постійно проживав на території України належними та достатніми доказами не підтверджені.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з вимогами ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню.

Аналогічні доводи висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 740/4027/20.

У цій справі суд звертає увагу також й на те, що у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд сприяв заявнику в реалізації ним прав, але останній своїм правом не скористався, процесуальна поведінка заявника є пасивною, з жодними клопотаннями під час судового розгляду останній не звертався.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про громадянство України», ст.ст. 263-268, 315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.07.2024 року.

Суддя Ріхтер В.В.