Справа № 522/1543/24
Провадження № 2-др/522/105/24
16 липня 2024 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Чернявської Л.М.,
за участю секретаря судових засідань Тетькової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Граніна Д.В. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,
28 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Граніна Д.В. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Заявник просив ухвалити додаткове рішення суду, яким стягнути з Відповідача судові витрати на користь Позивача в розмірі 30 000, 00 гривень за надання правничої допомоги.
Справа передана раніше визначеному складу суду, судді Чернявській Л.М.
04 липня 2024 року від представника Позивача надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат, у відповідності до яких зазначено, що представник Позивача пропустив строк на подачу доказів, які поніс під час судового процесу, не заявив про відповідні судові витрати під час останнього судового засідання. Також зазначено, що не співмірність судових витрат з розглядом даної цивільної справи та безпідставне включення переліку послуг як підготовка позовної заяви, зокрема підготовка та подання адвокатських запитів, вивчення та аналіз первинної документації та оскаржуваного наказу, формування правової позиції замовника, пошук та аналіз судової практики Верховного Суду, написання тексту позовної заяви та клопотання про витребування доказів, оформлення до подання до суду додатків до позовної заяви, поїздка до Приморського районного суду м. Одеси та подання позовної заяви у справі №522/1543/24 через канцелярію суду.
В судовому засіданні 16 липня 2024 року представник Позивача заяву підтримав та просив її задовольнити. Надав пояснення стосовно включення переліку послуг як підготовка позовної заяви, зокрема підготовка та подання адвокатських запитів, вивчення та аналіз первинної документації та оскаржуваного наказу, формування правової позиції замовника, пошук та аналіз судової практики Верховного Суду, написання тексту позовної заяви та клопотання про витребування доказів, оформлення до подання до суду додатків до позовної заяви, поїздка до Приморського районного суду м. Одеси та подання позовної заяви у справі №522/1543/24 через канцелярію суду, у відповідності до яких зазначив, що між Позивачем та АО «Юрлайн» було укладено два договори про надання адвокатських послуг, з підстав того, що перший договір був укладений до березня 2024 року. Також, звернув увагу суду, що в матеріалах справи є два ордери за різними Договорами про надання правової допомоги, що на думку представника Позивача, є підтвердженням надання доказів відносно складання позовної заяви, подання адвокатських запитів.
Представник Відповідача заперечувала проти задоволення вимог про стягнення витрат за надання правничої допомоги з підстав його необґрунтованості, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення по справі, а у разі, якщо суд прийде до висновків про задоволення відповідної заяви, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» №27 від 15.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з рішення суду від 25 червня 2024 року суд не вирішив питання про витрати на професійну правничу допомогу.

Під час звернення до суду з відповідним позовом, представником Позивача було заявлено про судові витрати.

Також, в судовому засіданні 25 червня 2024 року представником Позивача заявлено про намір подати докази про понесені судові витрати.

28 червня 2024 року представник Позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що представником Позивача виконані вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, суд вважає можливим вирішити питання щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи у справі питання про судові витрати за поданою заявою, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться договір про надання адвокатських послуг від 06 березня 2024 року, який укладено між ОСОБА_1 та АО «ЮРЛАЙН», Додаток 1 до договору про надання адвокатських послуг від 06 березня 2024 року, яким визначено умови надання послуг, Акт № б/н здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 25 червня 2024 року та Рахунок № 136/06 від 21.06.2024 року на загальну суму 30 000, 00 гривень.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання адвокатських послуг від 06.03.2024 р. (договором, на підставі якого здійснювалось представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції) встановлено, що Замовник ( ОСОБА_1 ) сплачує Виконавцю (АО «Юрлайн» вартість послуг у фіксованому розмірі, який становить 30,000 (тридцять тисяч) гривень за обсяг роботи, погоджений з Замовником щодо питання, пов`язаного з притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладенням дисциплінарного стягнення. Також, сторони погодили, що Замовник сплачує повну вартість послуг після надання Виконавцем обсягу робіт, які встановлюються домовленістю сторін.

На виконання договору АО «Юрлайн» було виставлено рахунок №136/06 від 21.06.2024 року на оплату послуг: «Юридичні послуги згідно з Договором про надання адвокатських послуг від 06.03.2024р.» у фіксованому розмірі 30,000 грн.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд зазначає про те, що у разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту.

Подібні висновки Верховного Суду містяться і у постанові від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21.

Як відзначив КАС ВС у постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. Тому в цьому випадку подавати опис робіт, виконаних адвокатом, не обов`язково.

Гонорар може сплачуватись як до надання відповідних послуг адвокатом, так і після. Порядок та строки його сплати визначаються договором про надання правової допомоги. І для цілей стягнення судових витрат це не повинно мати значення.

Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої відшкодуванню підлягають як ті витрати, які вже були сплачені, так і ті, що мають бути сплачені відповідною стороною згідно з умовами договору. Такі висновки відображені, наприклад, у постановах ОП КГС ВС від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, ОП КГС від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, з врахуванням заперечень, які надані представником Відповідача та виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

В зв`язку з чим, судом постановляється додаткове рішення щодо стягнення судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 142, 257, 258, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Граніна Д.В. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Постановити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Чернявська