Провадження №2/369/6331/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шахова Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі № 369/10930/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Дмитро Миколайович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Оксана Олександрівна про визнання недійсним договору та про відновлення становища, яке існувало до порушення, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Дмитро Миколайович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Оксана Олександрівна про визнання недійсним договору та про відновлення становища, яке існувало до порушення.

28.06.2024 року (зареєстровано в канцелярії суду 01.07.2024 року) представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та шляхом заборони ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, які направлені на відчуження та/або передачу права користування в будь-який спосіб, та/або передачу в заставу (іпотеку) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги заявник мотивує тим, що 18.06.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 4 692 000,00 грн. під 20% річних, яку (позику) зобов`язаний був повернути не пізніше 18.06.2020 року, що підтверджується розпискою від 18.06.2019 року (далі Договір позики від 18.06.2019 року).

22.10.2019 року ОСОБА_2 повернув позивачу 150 000,00 в рахунок погашення позики по Договору позики від 18.06.2019 року.

З 19.06.2020 року ОСОБА_2 є таким, що прострочив виконання своїх обов`язків за Договором позики від 18.06.2019 року, так як взяті на себе зобов`язання не виконав до 18.06.2020 року включно, позику в повному обсязі не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив.

30.12.2020 року позивач звернувся до ОСОБА_2 з Вимогою від 30.12.2020 року щодо виконання грошового зобов`язання за договором позики (про повернення суми позики, відсотків за користування позикою) (далі Вимога від 30.12.2020 року), доказом відправлення якої є Опис вкладення в цінний лист на ім`я ОСОБА_2 з трек-номером 174, Накладна № 174 від 30.12.2020 року, фіскальний чек від 30.12.2020 року.

У вимозі від 30.12.2020 року позивач вимагав у ОСОБА_2 повернення 4 542 000,00 грн. позики та сплати 1 391 621,91 грн. процентів за користування позикою, що всього становить 5 933 621,91 грн.

27.01.2021 року ОСОБА_2 отримав Вимогу від 30.12.2020 року, доказом чого є Роздруківка з сайту: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, по трек-номеру 174, однак її не виконав.

17.03.2021 року позивач звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовною заявою від 03.03.2021 року про стягнення суми позики та трьох процентів річних, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 6 107 832,61 грн., з яких: 4 542 000,00 грн. сума основного боргу, 1 565 835,61 грн. відсотки за користування позикою, 129 017,51 грн. 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 11 350,00 грн. судового збору.

11.05.2021 року ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.05.2021 року у справі № 712/2801/21 було відкрито провадження за позовною заявою від 03.03.2021 року.

11.11.2021 року рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21 було позовну заяву 03.03.2021 року задоволено частково, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за розпискою від 18.06.2019 року в сумі 4 542 000,00 грн., відсотки за користування позикою 20% річних у сумі 918 673,00 грн., 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання у сумі 115 136,00 грн., судовий збір в сумі 10 36135 грн., а всього 5 586 170,35 грн.

Рішення від 11.11.2021 року було винесене при заочному розгляді справи № 712/2801/21, що підтверджується його змістом.

21.12.2021 року рішення від 11.11.2021 року набрало законної сили, а тому обставини, які встановлені в рішенні від 11.11.2021 року, на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню і мають преюдиційне значення.

26.04.2023 року ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 26.04.2023 року по справі № 712/2801/21 було відмовлено у задоволенні заяви від 18.02.2023 року про перегляд заочного рішення адвоката Янів Христини Ігорівни в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 11.11.2021 року.

Після прийняття Соснівським районним судом міста Черкаси ухвали від 26.04.2023 року ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення від 11.11.2021 року не подав.

21.01.2022 року Соснівським районним судом міста Черкаси на примусове виконання рішення від 11.11.2021 року по справі № 712/2801/21 було видано виконавчий лист по справі № 712/2801/21.

25.01.2022 року постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича було відкрито виконавче провадження (ВП № 68365450) з примусового виконання Виконавчого листа від 21.01.2022 року.

22.04.2024 року представник позивача адвокат Шахов Олександр Миколайович звернувся до ПВ ОСОБА_5 в межах виконавчого провадження (ВП № 68365450) з заявою № 22/04/24 від 22.04.2024 року, в якій просив зокрема: провести детальну перевірку майнового стану ОСОБА_2 , в тому числі, щодо майна, яке перебувало у власності ОСОБА_2 ; надати правовстановлюючі документи, що підтверджують перехід права власності на відчужене майно та актуальну інформацію про власників відчуженого нерухомого майна; надати копії документів, які стали підставою для накладення арешту на майно ОСОБА_2 (номер запису про обтяження 6145577 від 26.06.2014 року) та які стали підставою для припинення вказаного обтяження.

24.04.2024 року ПВ ОСОБА_5 на Заяву від 22.04.2024 року надав лист № 13408 від 24.04.2024 року "Про результати розгляду заяви про перевірку майнового стану боржника".

В Листі від 24.04.2024 року було зазначено, крім іншого, що:

"В ході додаткової перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що майно боржника ОСОБА_2 перебувало під арештом з 08.02.2013 року, який було накладено при виконанні рішення Соснівського р/с м.

Черкаси № 2-229/12 від 25.05.2012 року, який (арешт) було знято (припинено) 17.06.2021 року.

22.06.2021 року, ОСОБА_2 було відчужено нерухоме майно (шляхом укладання договору дарування квартири від 22.06.2021 року № 772,посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу в м. Полтава, Запорожець О.О.) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: однокімнатна квартира площею 39,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

Станом на дату відповіді, вищезазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

23.06.2021 року, ОСОБА_2 було відчужено нерухоме майно (шляхом укладання договору дарування квартири від 23.06.2021 № 1843, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_6 ) на користь своєї дружини, ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме:

Двокімнатна квартира площею 76,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

В подальшому, 30.11.2021 року, ОСОБА_4 відчужила вищезазначену квартиру (шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2021 № 4100, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_7 , (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Станом на дату відповіді, вищезазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_7 , (РНОКПП НОМЕР_3 ).

У зв`язку з тим, що боржник ( ОСОБА_2 прим) відчужив належне йому на праві власності майно, звернути стягнення на таке нерухоме майно в рамках виконавчого провадження № 68365450 наразі неможливо." (цитата з Листа від 24.04.2024 року).

Також до Листа від 24.04.2024 року було надано копії документів, перелік яких зазначений в додатках до нього та з яких вбачається наступне:

08.02.2013 року на все майно ОСОБА_2 було накладено арешт.

Даний факт підтверджується постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2013 року (ВП № 35429483) (далі Арешт від 08.02.2013 року).

З 12.12.2019 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належала двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375620752; дата, час формування: 23.04.2024).

З 28.10.2020 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою № 375620752 від 23.04.2024 року.

17.06.2021 року арешт від 08.02.2013 року було знято.

Даний факт підтверджується постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна від 17.06.2021 року (ВП № 35429483).

18.06.2021 року було припинено обтяження, а саме арешт від 08.02.2013 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 6145577).

Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою № 375620752 від 23.04.2024 року.

22.06.2021 року ОСОБА_2 подарував (відчужив) квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375621617; дата, час формування: 23.04.2024) (далі Інформаційна довідка № 375621617 від 23.04.2024 року); Договором дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772 (далі Договір дарування від 22.06.2021 року).

23.06.2021 року ОСОБА_2 подарував (відчужив) квартиру АДРЕСА_5 своїй дружині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_4 ).

Даний факт підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375621494; дата, час формування: 23.04.2024) (далі Інформаційна довідка № 375621494 від 23.04.2024 року); Договором дарування квартири від 23.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. та який зареєстрований в реєстрі за № 1843 (далі Договір дарування від 23.06.2021 року).

30.11.2021 року ОСОБА_4 відчужила квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Даний факт підтверджуються Інформаційною довідкою № 375621494 від 23.04.2024 року; Договором купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. та який зареєстрований в реєстрі за № 4100.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ) з 14.09.2018 року є чоловіком та дружиною, оскільки перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Даний факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (дата формування: 24.04.2024).

Вважаємо, що Договір дарування від 22.06.2021 року та Договір дарування від 23.06.2021 року мають бути визнані в судовому порядку недійсними, а порушене право позивача має бути відновлено шляхом припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_5 , а також шляхом повернення права власності на квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_2 .

З огляду на склад учасників взаємовідносин по відчуженню зазначених квартир, а також підстави та предмет позовних вимог в контексті кожної із таких квартир є дещо відмінним, тому позовні вимоги було заявлено відносно квартири АДРЕСА_6 окремо.

21.06.2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Шаховим О.М. було подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву № 1-ю від 21.06.2024 року.

Даний факт підтверджується Описом вкладення в цінний лист на ім`я Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 21.06.2024 року, накладною № 846 від 21.06.2024 року, фіскальним чеком від 21.06.2024 року.

У позовній заяві № 1-ю від 21.06.2024 року заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме:

1. Визнати недійсним Договір дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Оксаною Олександрівною та який зареєстрований в реєстрі за № 772, що був укладений між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2. Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом припинення права власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом повернення права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

При цьому звертаємо увагу суду на те, що з обставин, які наведені в позовній заяві № 1-ю від 21.06.2024 року та з документів, які додані до даної заяви про забезпечення позову, вбачається, що:

Оспорюваний Договір дарування від 22.06.2021 року було укладено після 11.05.2021 року, що є датою відкриття Соснівським районним судом міста Черкаси провадження у цивільній справі № 712/2801/21 за Позовною заявою від 03.03.2021 року, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_2 6 107 832,61 грн., з яких: 4 542 000,00 грн. сума основного боргу, 1 565 835,61 грн. відсотки за користування позикою, 129 017,51 грн. 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а також в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 11 350,00 грн. судового збору;

Предметом позову згідно позовної заяви № 1-ю від 21.06.2024 року є визнання недійсним Договору дарування від 22.06.2024 року та відновлення становища, яке існувало до порушення;

ОСОБА_3 є одноособовим власником Квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформацєю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 383904855; дата, час формування: 21.06.2024);

Квартира АДРЕСА_4 не перебуває під обтяженням та забороною, а тому ОСОБА_3 у будь-який час може відчужити Квартиру АДРЕСА_4 чи передати право користування на Квартиру АДРЕСА_4 іншим особам у будь-який спосіб або передати Квартиру АДРЕСА_4 в заставу (іпотеку) тощо.

Тому на переконання заявника невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 у разі задоволення позовної заяви № 1-ю від 21.06.2024 року.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

В частині вимог заяви про забезпечення позову щодо заборони ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, які направлені на відчуження та/або передачу права користування в будь-який спосіб, та/або передачу в заставу (іпотеку) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне відмовити, так як частина цього способу забезпечення і так реалізується шляхом накладенням арешту на майно і буде дублювати обраний заявником захід забезпечення позову, а забезпечення позову шляхом заборони передачі права користування в будь-який спосіб буде обмежувати права власника майна та ніяким чином не впливає на процес (не містить перешкод) виконання рішення суду.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог - відмовити.

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Інформація про боржника 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Інформація про боржника 2: ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Інформація про боржника 3: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А.В. Янченко