Справа № 190/1214/24
Провадження №2/190/372/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Бордюг Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказуючи, що він з 06 серпня 2005 року з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подружнє життя між ними не склалося, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року шлюб між ними розірвано. Наразі діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, мати коштів на утримання дітей не надає.

У зв`язку з вищевикладеним просить сягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, на його користь.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 10.07.2024 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судовому засіданні, 02.07.2024 року позов не визнала та пояснила, що дійсно наразі неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають разом з батьком ОСОБА_1 .. Останній створив такі умови життя, що вона вимушена була покинути їх дім. Вона купує дітям продукти харчування, одяг, сплачує кошти за репетиторів. Таким чином, вона бере найактивнішу участі у вихованні та утриманні дітей, у зв`язку з чим вимоги позивача вважає незаконними та необгрунтованими, а тому у задоволенні позову просила відмовити.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її батьком, а відповідач матір`ю. Після того як тато з мамою розійшлися, вона разом з братами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 живуть разом з татом. Мама ОСОБА_2 кошти на їх утримання не надає, декілька разів остання приносила продукти харчування та купила їм ноутбук.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що з березня 2024 року і по теперішній час він разом з сестрою та братом проживає разом з татом ОСОБА_1 , окремо від матері. Мати кошти на їх утримання не надає, за весь період купила їм з братом шведки.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його татом, а ОСОБА_2 його мати. Наразі він проживає разом з татом, мати кошти на його утримання не надає.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони з 06 серпня 2005 року по 24 квітня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу/а.с.10/.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать копії свідоцтв про народження/а.с.4,5,6/.

Відповідно до копії акту № 74 від 03 квітня 2024 року щодо підтвердження фактичного місця проживання - ОСОБА_8 з 11 березня 2024 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживає ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.11/.

Згідно довідки ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.06.2024 року солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 30.01.2024 року/а.с.29/.

Згідно копій квитанцій, долучених до відзиву відповідачем ОСОБА_2 остання здійснювала перекази коштів на ім`я різних осіб, оплачувала продукти харчування та одяг/а.с.36-59/.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частини 2 статті 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За такого вирішальним при розгляді спорів про стягнення аліментів на утримання дитини є встановлення, з ким проживає дитина, а також наявність (відсутність) домовленості між цією особою та іншим з батьків щодо розміру та способу надання утримання на дитину.

При визначенні розміру аліментів згідно статті 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України).

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З урахуванням змін, які були внесені до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наведені норми права дають підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і розмір такого утримання має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У разі невиконання одним із батьків такого обов`язку спір щодо аліментів вирішується судом за позовом того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини 3 та 4 статті77 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Таким чином, берчу до уваги те, що неповнолітні діти з березня 2024 року проживають разом з батьком ОСОБА_1 , який утримує їх, а між сторонами існує спір щодо способу та розміру утримання дітей, які надає відповідачка, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Факти купівлі продуктів харчування, одягу та переказ коштів на рахунок дітей відповідачем ОСОБА_2 , яка мешкає окремо від дітей, на власний розсуд щодо виду (в натуральній формі) та розміру, без узгодження з ОСОБА_1 , з яким проживають їх діти, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо сплати аліментів на утримання дітей, які наразі мешкають з батьком та мають право на створення умов, необхідних для гармонійного та всебічного розвитку, що є відповідальністю обох батьків.

Розмір наданого відповідачкою утримання на користь дітей за період з дня звернення з цим позовом може бути врахований державним виконавцем при визначенні розміру заборгованості за аліментами у цій справі, але не є підставою для відмови у позові про стягнення з неї аліментів на користь позивача з дня його звернення до суду, оскільки між сторонами існує спір, який підлягає вирішенню судом.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (частина перша статті 191 СК України).

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м.П`ятихатки Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, на користь батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , починаючи з 05 червня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м.П`ятихатки Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2024 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса