Справа№938/568/24
Провадження № 2-з/938/7/24
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

15 липня 2024 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В.,

розглянувши заяву Компанії «Hjol atvinnulifsins ehf» (Хйол атвіннуліфсінс ехф), інтереси якої представляє адвокат Олейняш Михайло Іванович, про забезпечення позову у справі №938/568/24,

за позовом: Компанії «Hjol atvinnulifsins ehf» (Хйол атвіннуліфсінс ехф), Рейкявік, Ісландія,

до відповідача: ОСОБА_1 , селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область,

про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 50 000 доларів США.

без виклику учасників справи,

встановив:

В провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області (суддя Чекан Н.М.) перебуває справа №938/568/24 за позовом Компанії «Hjol atvinnulifsins ehf» (Хйол атвіннуліфсінс ехф) до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 50 000 доларів США.

Ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 05.08.2024.

12.07.2024 Компанія «Hjol atvinnulifsins ehf» (Хйол атвіннуліфсінс ехф), інтереси якої представляє адвокат Олейняш Михайло Іванович, звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із заявою про забезпечення позову поданого до відповідачки ОСОБА_1 , шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне відповідачці, а саме на:

- двокімнатну квартиру, загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 38,2кв.м. з коморою в підвалі, площею 3,2кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок загальною площею 77,9кв.м., житловою площею 45,1кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (погріб, загальною площею15,7кв.м.; сарай, загальною площею 48,7кв.м.; сарай, загальною площею 22кв.м.; сарай, загальною площею 6,7 кв.м.; сарай, загальною площею 55кв.м.; сарай, загальною площею 15,6кв.м.; сарай, загальною площею 14,6кв.м.; будівля, літньої кухні ; вбиральня, загальною площею 1кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку кадастровий номер: :03:002:1319, площею 0,15га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :03:002:1320 площею 0,5255га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024, справу передано для розгляду судді Джусу Р.В.

Відповідно до положень частини першої ст.152 ЦПК України, після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із положеннями частини першої ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до положень ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ч.3 ст. 124 ЦПК України, законодавцем визначено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Як уже зазначалося судом, заява про забезпечення позову надійшла до суду 12 липня 2024 року, а відтак враховуючи, що 13 та 14 липня 2024 року були вихідними днями, та останній день строку визначеного ч.1 ст.153 ЦПК України припав на вихідний день, останнім днем строку розгляду заяви, виходячи із наведених положень процесуального закону, є 15.07.2024.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, заявник посилається на те, що

Компанія «Hjolatvinnulifsinsehf» (Хйолатвіннуліфсінс ехф), яка зареєстрована в Ісландії, в особі члена Ради директорів Оерна Палмасона уклала з громадянкою України ОСОБА_1 , 12 травня 2021року договір позики на суму 37325,97доларів США. Згідно п.2 договору термін погашення позики 31 грудня 2021року.

Відповідно до п.4 пеня за прострочення суми позики 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Цільове призначення позики передбачене п.6 договору: позика на придбання транспортного засобу, держ. реєстр, номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п.8 п.п.8.1., 8.2., 8.3. обов`язком Позичальника є використання позики виключно і лише для цілей, передбачених у пункті 6. Позичальнику не дозволяється без попередньої письмової згоди позикодавця позичати, дарувати або в іншому випадку передавати третім особам Позику, отриману відповідно до цього Договору про позику.

Позичальник зобов`язується повернути всі отримані суми позики до строку, передбаченого п. 2. Позика вважається виконаною в момент, коли Позичальник повністю погашає Позикодавцю суму позику, а також договірну пеню, якщо така пеня буде нарахована.

Заявник зазначає, що він, як позикодавець виконав свої зобов`язання відповідно до договору позики від 12 травня 2021 року. Зокрема, відповідно до іноземного платежу №СТ-6434870 від 12 травня 2021 року позикодавець із свого рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий у банківській установі Ісландії «ISLANDSBANKI», шляхом конвертації 4 665 000 ISK (ісландська крона) в 37 325,97доларів США через номер SWIFT (код) PBANUA2XXXX провів міжнародний міжбанківський грошовий переказ вказаної суми на рахунок (ІВAN) № НОМЕР_3 , який був відкритий в AT «ПриватБанк» на ім`я позичальниці ОСОБА_1 . Однак Позичальниця ОСОБА_1 свої зобов`язання, передбачені п.п. 8.2. п.8 Договору позики від 12 травня 2021 року на даний час не виконала.

Термін прострочення повернення позики на 31 травня 2024 року дорівнює 920 дням, тобто пеня відповідно до п.4 Договору позики від 12 травня 2021 року складає (37 325,97x0,5x920/100 ) 171 699,46 доларів США.

Однак, позикодавець, керуючись принципами добросовісності, справедливості та розумності просить стягнути з позичальника пеню тільки в розмірі 12 674,04 доларів США. Загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем складає (37325,97+ 12 674,04) 50 000 доларів США.

Заявник посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, та згідно інсайдерської інформації отримує мінімальну пенсію в розмірі 2 361,00грн. З 28 квітня 2023 року, відповідачка припинила підприємницьку діяльність, та докази, що вона є учасником будь яких юридичних осіб, відсутні. Згідно даних реєстру виконавчих проваджень, 05.12.2021 виконавчою службою було відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, посилаючись на те, що відповідачка на даний час ймовірно не має доходів для виконання рішення суду, та довготривалий час ухиляється від добровільного виконання зобов`язань за договором позики від 12 травня 2021 року, а за час розгляду справи в суді може відчужити майно, яке належить їй на праві приватної власності, що у випадку задоволення позову, унеможливить виконання рішення суду, чи призведе до того, що для його виконання буде необхідно докласти більше моральних зусиль та матеріальних витрат, просить накласти арешт на нерухоме майно відповідачки, яке наведене у клопотанні, та вартість якого, на думку заявника, є приблизно співрозмірним із ціною позову та судовими витратами.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, законодавцем визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від12лютого 2020року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що суд забезпечує позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Разом з тим, наявність достатньо обґрунтованих фактичних обставин, які б слугували підставою для забезпечення позову, має бути підтверджена належними доказами, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Слід звернути увагу на те, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється з дотриманням основних засад цивільного судочинства, зокрема на засадах змагальності сторін, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову, учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такі обставини повинні доводитись належними й допустимими доказами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є зокрема підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як встановлено судом, заявник просить суд застосувати заходи та забезпечити його позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 50 000 доларів США. Як на підставу забезпечення позову, заявник посилається на те, що за час розгляду справи в суді, відповідачка може відчужити майно, яке належить їй на праві приватної власності, що у випадку задоволення позову, унеможливить виконання рішення суду, чи призведе до того, що для його виконання буде необхідно докласти більше моральних зусиль та матеріальних витрат.

Однак заявник не долучає до заяви жодних доказів в підтвердження викладених у ній власних припущень щодо можливого відчуження відповідачкою належного їй майна. Заявник не наводить жодних обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 здійснювала чи здійснює будь які недобросовісні дії спрямовані на реалізацію належного їй нерухомого майна, що могло б створити потенційні труднощі у подальшому виконанні рішення суду. Можливість відчуження відповідачкою належного їй майна, він обгрунтовує виключно власними припущеннями.

Обраний позивачем захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру, будинок та земельні ділянки відповідачки, не узгоджується з предметом та підставами позову. Позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування вказаного нерухомого майна на користь позивача, відповідне майно не входить до предмета спору. Як зазначає сам позивач, кошти позики були виділені відповідачу для придбання рухомого майна, а саме транспортного засобу, держ. реєстр, номер НОМЕР_1 .

Окрім того, заявник не надає суду жодних доказів співмірності ціни позову та вартості майна, на яке він просить накласти арешт, а тільки припускає, на власний розсуд, не обґрунтовуючи свої твердження жодними економічними показниками, що вартість майна на яке він просить накласти арешт, є співмірною ціні позову.

Заявник стверджує, що згідно наявної у нього інформації, єдиним джерелом доходу відповідачки є її пенсія в розмірі 2 361,00грн, і на даний час не є учасником будь-яких юридичних осіб, що на його думку, ймовірно свідчить про відсутність у неї коштів для виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, заявник зазначає, що в період із січня 2020 по квітень 2023 відповідача була зареєстрована як Фізична особа- підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність, однак, жодних доказів, що у відповідачки відсутні грошові кошти отримані від підприємницької діяльності за вказаний період, зокрема збережені на банківських рахунках, заявник не надає.

Згідно наданого позивачем витягу з реєстру виконавчих проваджень виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , яке було відкрито у 2022 році, вже завершено. Однак із витягу неможливо встановити, у зв`язку із чим було відкрито вказане виконавче провадження, що було предметом стягнення, та відповідно, такий витяг не може беззаперечно свідчити, що ОСОБА_1 ухилялась чи буде ухилятись від виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, які б підтверджували, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-80, 95, 149, 150, 152, 153,260, 261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви Компанії «Hjol atvinnulifsins ehf» (Хйол атвіннуліфсінс ехф), інтереси якої представляє адвокат Олейняш Михайло Іванович, про забезпечення позову у справі №938/568/24 за позовом: Компанії «Hjol atvinnulifsins ehf» (Хйол атвіннуліфсінс ехф),

до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 50 000 доларів США-відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ДЖУС