Справа № 712/5545/24
Провадження № 6/712/226/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну способу та порядку виконання рішення суду,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад вимог заявника

Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою, в якій просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2024 у цивільній справі № 712/5545/23 та виконавчому листі у справі від 29.04.2024, в частині зобов`язання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 10 875,44 грн, а саме: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 10 875,44 грн.

У обґрунтування своєї заяви посилається на те, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження АСВП № 75229699 щодо примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2024 № 712/5545/23 про зобов`язання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 сплачені за автомобіль кошти у сумі 13680 грн.

Наразі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2024 у справі № 712/5545/23 залишається невиконаним в частині повернення ОСОБА_1 10 875,44 грн.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено особливості виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії. Так, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Статтею 3 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв`язку з тим, що рішення прийнято про зобов`язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Також відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Також слід наголосити, що зазначене питання порушено саме в процесі примусового виконання рішення суду та має на меті захист прав та законних інтересів позивача (стягувача у виконавчому провадженні.

У даному випадку значення слів «виплатити» та «стягнути» має однакове правове навантаження і не змінює при цьому суть постановленого рішення, а лише визначає порядок і спосіб, за яким можливо буде привести його до фактичного виконання.

Стислий виклад заперечень позивача

Позивач надав заперечення на заяву, в якій просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вищевикладеного державним виконавцем не зроблено перевірку виконавчого провадження, тобто виконавець не може стверджувати, що не може виконати рішення суду, так як відсутній акт перевірки, яким це підтверджено.

Відносно відсутності коштів у Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі-боржник) це є недостовірною інформацією, так як кошти, які стягуються, а саме витрати та виконавчий збір, є саме коштами боржника.

Боржником не заявлено жодного позову про стягнення витрачених коштів для виконання рішення суду.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет 2022-2024» боржнику не виділялися бюджетні асигнування.

Тобто заміна способу виконання жодним чином не призведе до виконання судового рішення, так як кошти не виділялися та на даний час відсутні.

Заяви та клопотання сторін

Заявник просив заяву розглянути без його участі.

Позивач скерував до суду заяви від 04.07.2024, 07.07.2024, у яких просив провести судове засідання у режимі відеоконференції.

Заявою від 09.07.2024 позивач просив залучити до участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області.

У клопотанні від 12.07.2024 позивач просив відкласти розгляд справи у зв`язку із тим, що ним направлено запити до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області стосовно, того чи виділялися бюджетні асигнування в 2024 році другому відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для виконання рішень суду про стягнення з них коштів, або наявні бюджетні асигнування другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для стягнення коштів з даного боржника, станом на 12.07.2024 позивач не отримав відповідей.

Процесуальні дії суду

Розгляд заяви призначено на 15.07.2024.

Ухвалою суду від 08.07.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у цивільній справі за заявою Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про встановлення або зміну способу виконання рішення суду відмовлено.

Протокольною ухвалою від 15.07.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третіх осіб, оскільки розгляд справи завершено прийняттям судового рішення, залучення до участі у справі третіх осіб можливо лише під час слухання справи, а саме під час проведення підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою від 15.07.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його необґрунтованістю.

Протокольною ухвалою від 15.07.2024 судом вирішено розглянути справу за відсутності сторін, неявка яких не перешкоджає розгляду заяви відповідно до ст. 435 ЦПК України.

Обставини, встановлені судом. Норми права застосовані судом

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2024 у справі №712/5545/23 позов ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розірвання договору купівлі продажу задоволено частково; розірвано договір купівлі-продажу автомобіля марки УАЗ 3303-01, 1987 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який був укладений за результатами проведення електронних торгів, а саме лота №489944, за результатами якого були складені протокол від 25.08.2021 №551365 про проведення електронних торгів, акт про проведення електронних торгів від 06.09.2021; зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 сплачені за автомобіль кошти у сумі 13680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн.; стягнуто Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.04.2024 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за послуги евакуатора та вирішення питання про судові витрати скасовано; прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення витрат за послуги евакуатора задоволені; стягнуто з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 8 800 грн. витрат за послуги евакуатора; стягнуто з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за розгляд справи в сумі 2 684 грн.; у решті рішення суду залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 03.04.2024.

На виконання рішення видано виконавчі листи.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження АСВП № 75229699 щодо примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2024 № 712/5545/23 про зобов`язання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 сплачені за автомобіль кошти у сумі 13680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у листі від 01.07.2024 № 26.21-43/99686 указано, що кошти, які надійшли від продажу автомобіля марки УАЗ 3303-01, 1987 року випуску в межах зведеного виконавчого провадження № 61965655, були розподілені наступним чином: 1243,80 грн перераховані в рахунок сплати витрат виконавчого провадження, 710,76 грн перераховані в рахунок сплати виконавчого збору, 850,00 грн перераховані в рахунок сплати штрафу, 934,53 грн перераховані на користь АТ КБ «Приватбанк», 4054,00 грн - перераховані на користь АТ КБ «Приватбанк», 1269,09 грн - перераховані на користь АТ КБ «Приватбанк», 2917,82 грн перераховані в рахунок оплати експертизи ФОП ОСОБА_2 , 1700,00 грн перераховані в рахунок оплати експертизи ПП «Ажіо»

Згідно розпоряджень від 18.06.2024 № 61965565, від 19.06.2024 № 61965655, від 21.06.2024 № 56491232 кошти в сумі 2804,56 грн повернуті ОСОБА_1 .

Листом Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 26.21-46/62787 від 22.04.2024 до АТ КБ «Приватбанк» спрямовано вимогу щодо повернення коштів в розмірі 6257,62 грн.

Однак листом від 29.04.2024 № 20.1.0.0 0./7-240426/25231 АТ КБ «Приватбанк» відмовив у поверненні коштів.

Листом Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 26.21-43/73220 від 13.05.2024 до ПП «Ажіо» спрямовано вимогу щодо повернення коштів в розмірі 1700,00 грн.

Однак листом від 21.05.2024 № б/н ПП «Ажіо» відмовило у поверненні коштів.

Листом Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 26.21-43/732222 від 13.05.2024 до ФОП ОСОБА_2 спрямовано вимогу щодо повернення коштів в розмірі 2917,82 грн.

Однак листом від 06.06.2024 № б/н ФОП ОСОБА_2 відмовила у поверненні коштів.

Сума коштів, яка наразі не повернена ОСОБА_1 , складає 13680,00 грн - 2804,56 грн = 10 875,44 грн.

Відповідно до змісту листів АТ КБ «Приватбанк», ПП «Ажіо», ФО-П ОСОБА_2 кошти у сумі 10 875,44 грн. не будуть повернуті Другому відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого перерахування ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими; наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом відозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Таким чином, необхідною умовою для зміни способу виконання рішення суду є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №910/18299/16, зміна способу та порядку виконання рішення можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у порядку і спосіб, які встановлені раніше.

Суд надає правову оцінку заявленій вимозі, як такій, що змінює зміст резолютивної частини рішення.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Отже, при вирішенні питання про встановлення нового способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення раніше встановленим способом.

Задоволення відповідної заяви є можливим лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як зазначалось вище, рішенням суду першої інстанції вирішено позовні вимоги задовольнити частково та зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 сплачені за автомобіль кошти у сумі 13680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, є Державна казначейська служба України.

Згідно з абзацом першим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення), реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство.

Відповідно до покладених на Казначейство завдань, воно здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до змісту пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 вказаного Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Таким чином, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 2 липня 2018 року у справі № 233/1979/17 (провадження № 61-29414св18), від 16 грудня 2019 року у справі № 219/8720/16-ц (провадження № 61-23108св18), від 22 травня 2019 року у справі № 199/9550/15 (провадження № 61-44071св18), від 22 липня 2020 року у справі № 199/1672/16-ц (провадження № 61-45837св18).

Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.11.2019 по справі №242/4741/16-ц зробила висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Також, згідно з п. 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі № 910/23967/16 кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів з державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заява Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну способу та порядку виконання рішення суду є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки саме такий спосіб виконання рішення буде сприяти його виконанню.

Керуючись ст. 260, 261, 433, 435 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну способу та порядку виконання рішення суду задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/5545/23 від 22.01.2024 шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 10 875,44 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя О.С. Стеценко