Справа №442/5153/24
Провадження №2/442/1293/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Гарасимків Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради про визначення місця проживання дитини після розлучення батьків.,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради про визначення місця проживання дитини після розлучення батьків.

В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 21 квітня 2018 року він уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №745. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 24.07.2019р.

Спільне життя у них з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. З відповідачем спільного господарства не вели, сімейні стосунки не підтримували протягом тривалого часу. Він зрозумів, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у них у кожного своє життя та втрачено почуття любові один до одного. Подальше існування шлюбу шкодило їхнім інтересам, так як шлюб існував лише формально. Все це змусило його звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20.02.2024р. шлюб між ними було розірвано. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, не зважаючи на їхні непорозуміння, він знову, в черговий раз намагався відновити їхні відносини, заради їхньої спільної дитини. Крім того, їхня донечка ОСОБА_4 , якій виповнилось п`ять років, виявила бажання проживати тільки з ним, оскільки відповідачка залишає доньку на тривалий час з ним, мотивуючи великою зайнятістю та особистим життям. Деколи буває, що відповідачка їздить на різного роду симпозіуми та курси підвищення кваліфікації, на довгий час залишаючи доньку одну. Він фактично виховує доньку сам. Він повністю замінив своїй доньці і маму, в цьому деколи йому допомагає і його мати, яка також дуже любить свою онуку та прив`язана до неї.

Останньою краплею у їхніх із відповідачкою відносинах став той факт, що вона має намір їхати за кордон, і на це рішення ніхто не може вплинути. Вона хоче бути незалежною від нього, хоча він ніколи ні в чому не відмовляв їй, оскільки постійно працював та забезпечував сім`ю матеріально.

Він прийняв рішення, що більше не бажає відновлювати відносини, просити колишню дружину заради дитини змінити своє ставлення до нього, сім`ї, якої вже немає, оскільки вони юридично оформили розірвання шлюбу, позаяк він не одноразово йшов на всі компроміси та думав, що ситуацію ще можна було би ще якось виправити заради дитини. Такі відносини значно позначилися на його емоційному стані, а саме більше на емоційному стані їхньої дитини, яку він дуже любить і дорожить нею.

На даний час він проживає в м.Дрогобичі, щоб бути ближче до своєї дитини та дружини, хоча вона не дуже виявляє бажання співпроживати разом з ним, однак оскільки вона постійно проводить час на роботі, із друзями, такий спосіб їхніх відносин її цілком влаштовує, оскільки у неї не вистачає часу на виховання дитини.

Його колишня дружина, має намір їхати проживати за кордон, хоче забрати доньку із собою, він категорично проти цього, оскільки не уявляє собі життя без своєї дитини, де невідомо, що її очікує, чужа країна, чужий менталітет.

Донька дуже активна, вони разом займаються спортом ( відвідують басейн), різні гуртки, дитячі центри, де вона має можливість спілкуватися із своїми однолітками ( ліплять із пластиліну, вирізають з паперу різні композиції, грають у рухливі ігри). Він дуже багато часу проводить із своєю донькою та не хочу позбавляти її дитячих мрій та способу її життя, а тому хоче визначити в судовому порядку місце проживання своєї доньки з ним, донька також хоче проживати тільки зі ним, оскільки більше прив`язана до нього.

Він може забезпечити своїй доньці належний матеріальний та психологічний рівень життя, він працевлаштований, має належний рівень власного доходу, має власне житло ( квартира загальною площею 29,4 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 ), яка належить йому на Праві власності на підставі Договору дарування квартири від 17.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Львівської міського нотаріального округу Бабій О.В. За умови визначення місця проживання доньки з ним, вона буде менш психологічно травмованою та продовжувати зростати в спокої та благополуччі, він ніколи не позбавлявся батьківських прав, не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебував.

Оскільки, вони з дружиною не можуть дійти годи, з ким має проживати їхня неповнолітня дитина, він звернувся до відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком.

3 його боку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали б проживания дитини разом з ним, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток, так як він працевлаштований та здоровий. Відповідачка на теперішній час залишила дитину на нього, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по її вихованню, та наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Вважає, що визначення місця проживання дитини з ним відповідатиме її інтересам і сприятиме її гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі. Просить позов задоволити.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач відзив на позовну заяву не подавала, поступила заява про визнання заявлених позовних вимог.

Представником третьої особи - Відділом служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Костик М. скеровано лист про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, відтак суд знаходить можливим провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, та відповідно Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20.02.2024р. шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 21 квітня 2018р. перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із Договору дарування квартири від 17.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О.В., ОСОБА_5 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняв як дарунок квартиру АДРЕСА_2 , даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухомо майно про реєстрацію права власності від 17.10.2018р.

Як вбачається із Витягу з реєстру територіальної громади від 26.05.2024р., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 .

Як вбачається із Витягу №_007303/36-2024 від 20.06.2024р., про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, за адресою АДРЕСА_4 , зареєстровані : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається із Акту №273 від 14.06.2024р. про проживання особи без реєстрації від 14.06.2024р., ОСОБА_1 проживає за адресою : АДРЕСА_4 , з березня 2024р., без реєстрації, приймає участь в утриманні житла, у квартирі наявні особисті речі та речі повсякденного використання, що свідчить про те, що останній приймає активну участь у вихованні дитини, утримує та виховує її.

Судом взято до уваги і той факт, що від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 24.07.2019р. та яка на даний час проживає з батьком, позивачем по справі.

Вказані обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи доказами, зокрема: як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 20.06.2024р., в квартирі АДРЕСА_5 , умови проживання у квартирі задовільні, в квартирі є електро-, водо-,газопостачання, необхідні меблі, побутова техніка; дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, всім необхідним для належного проживання та виховання. Під час обстеження та під час спілкування із ОСОБА_1 з`ясовано, що від шлюбу з ОСОБА_2 є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України,у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Оскільки донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявила бажання проживати тільки з позивачем ОСОБА_1 , тобто тільки з батьком, більше прив`язана до нього та краще знаходить з ним спільну мову, зазначені вище обставини не заперечуються і матір`ю дитини ОСОБА_2 , яка зареєстрована окремо від позивача, остання постійно залишає свою доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із своїм колишнім чоловіком на тривалий час, нерідко не ночує вдома, оскільки вже має своє особисте життя, планує виїзджати за кордон, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання своєї доньки та її перебування на повному фінансовому утриманні батька.

Таким чином, суд при визначенні місця проживання дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, а оскільки проживання дитини разом із батьком буде цілком відповідати інтересам дитини, позаяк позивач ОСОБА_1 приділяє більше уваги та турботи своїй малолітній дитині ніж мати ОСОБА_2 , дбає про утримання та виховання, фізичний та моральний розвиток своєї доньки, повною мірою займається її вихованням, дбає про її здоров`я, чого відповідачка у свою чергу забезпечити не може, відтак не виникає сумніву про доцільність задоволення заявлених позовних вимог позивача.

Аналізуючи викладене, судом встановлено, що оскільки дитина сторін проживає з позивачем та відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між вирішуватися судом.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька або за конкретною адресою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, отже, правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю відсутні.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини, слід насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто найбільше може створити найбільш сприятливі умови для дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріальному побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, і питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Таким чином, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати дитини залишила їх проживати з батьком, самоусунулася від виховання та утримання останньої, відтак визначення місця проживання неповнолітньої дитини саме з батьком, позивачем по справі, відповідатиме її інтересам і сприятиме її гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі, тому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дітей.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 315, 317, 354 ЦПК України, ч.1 ст.160, ч.1 ст.161 СК України, суд,-

ВИ Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його проживання або перебування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.,сплачений при поданні позову до суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації :

АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа : Орган Опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, юридична адреса : м.Дрогобич, пл.Ринок,1, .

Суддя Л.І. Гарасимків