Провадження № 2/344/579/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретарів Підхомної Н.М., Волощук Є.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , споживача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в інтересах споживача ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2023 року Головне управління Держпродспоживслужби, в інтересах споживача ОСОБА_2 , звернулось в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 17.02.2023р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 був укладений попередній усний договір купівлі-продажу зимової куртки-пальта на суму 7990 грн. із знижкою 4000 грн., та сплачений попередньо аванс за товар в розмірі 1000 грн. В період з 28.02.2023 по 15.03.2023 року ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному, тому не мала змоги отримати товар, про що повідомила в телефонному режимі відповідача та сторони домовились, що куртка-пальто буде виставлена на продаж та аванс споживачу буде повернуто. Згодом куртка-пальто була продана, але відповідач на неодноразові звернення ОСОБА_2 повернути аванс відмовляється. За наведених обстави ОСОБА_2 звернулась до управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області щоб в подальшому звернутися в суд із позовною заявою. Зазначає, що ОСОБА_2 завдано моральну шкоду у вигляді душевних переживань. Позов просила задоволити в повному обсязі.

13.10.2023 року через Інформаційну систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначив, що ОСОБА_2 вказує, що договір купівлі продажу мав відбутися 01 березня 2023 року та зокрема зазначає, що в вказаний термін вона не забрала товар, тобто по суті договір не відбувся з причин ухилення від його укладання з сторони майбутнього покупця. Також ОСОБА_2 всюди вказує на той факт, що вона надала аванс, проте це не відповідає дійсності оскільки сторони дійшли згоди про передачу саме завдатку, а не авансу. Зокрема відповідач практикує можливість притримання товару в разі надання певного завдатку, не тільки у випадку з ОСОБА_2 , а надає таку можливість ій іншим покупцям та для власної потреби веде зошит де вказує наступну інформацію: хто скільки завдатку залишив, коли забере товар та контактні дані особи, тобто це вказує на явну фальсифікацію стороною позивача доказової бази. Товарний чек, який був долучений до позовної заяви мав сліди виправлення, а саме слово «завдаток» закреслене, а дописано слово «аванс», що викликає сумнів у добросовісності позивача та можливого ведення ним суду в обману з приводу обставин справи. Відносно моральної шкоди зазначив, що оскільки дії відповідача носили законний характер, завдаток був не повернутий з причини ухилення від укладання договору купівлі продажу з сторони позивача, то жодної моральної шкоди йому не було завдано, а тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Просив стягнути із позивача понесені судові витрати.

24.10.2024 року через Інформаційну систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив згідно якої сторона позивача вважає відзив не обґрунтованим та позов просить задоволити.

13.11.2023 року через Інформаційну систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року в справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

28.12.2023 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 14.12.2023 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29.01.2024 року ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.12.2023 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав наведених у позові. На першому судовому засіданні представник позивача стверджувала, що їй не відомо хто зробив виправлення у чеку, але після того як судом було призначено почеркознавчу експертизу, споживач в суді апеляційної інстанції визнала, що такі виправлення зробила вона самостійно.

Споживач ОСОБА_2 в судовому засіданні 12 червня 2024 року пояснила, що 17.02.2023 року відвідувала магазин ФОП ОСОБА_3 де захотіла придбати куртку, яка була в наявності в магазині, але в неї не було коштів щоб оплатити куртку, тому вона домовилась з відповідачкою, що залишає їй аванс за товар та забере куртку ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28.02.2023 року вона захворіла. 02.03.2023 відповідачка телефонувала до неї і споживач повідомила, що хвора, тоді відповідачка сказала, що виставляє куртку на продаж, про повернення коштів мова не йшла. 15 чи 16 березня споживач знову прийшла в магазин до відповідачки, куртка була в наявності, але у споживачки не було грошей, тому вона куртку не забрала. 01.04.2023 року споживачка знову прийшла в магазин та хотіла оплатити куртку, але її вже не було в наявності та відповідачка відмовилась повертати їй аванс.

Також в судовому засіданні споживачка ОСОБА_2 визнала, що це вона перекреслила в чеку слово завдаток та написала слово аванс, тому що вона не згідна, що залишала завдаток, а залишала аванс.

Моральна шкода полягає в тому, що відповідачка її образила словесно, нецензурно висловлювалась в її сторону.

Під час допиту в якості свідка відповідачки суд робив зауваження споживачці з приводу її висловлювань та поведінки в судовому засіданні, але на зауваження головуючого споживачка не реагувала, тому суд зобов`язав її покинути зал судового засідання.

В судове засіданні 02.07.2024 року споживачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи булла повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідачка, допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що ОСОБА_2 прийшла в магазин ІНФОРМАЦІЯ_2 поміряла куртку-пальто, вона їй сподобалась та вона виявила бажання її купити, але сказала, що немає грошей і просила розтермінування на 14 днів, тобто 01.03.2023. Відповідачка телефонувала до ОСОБА_2 та казала що виставляє пальто на продаж, дзвінки були 15.03 та 30.03.2023 року, а 01.04.2023 вона виклала пальто на продаж і 04.04.2023 його продала за 3000 гривень. На початку травня до магазину прийшла ОСОБА_2 та хотіла забрати завдаток, вона приходила кожного дня та вимагала повернення завдатку, поводилась не чемно, кричала в магазині.

Відповідачка не вважає грошову суму 1000 грн. авансом, а вважає завдатком, оскільки куртка-пальто було в наявності та споживачка могла його придбати, а аванс надається в рахунок майбутніх платежів, якщо б товару не було в наявності. При укладенні договору відповідачка повідомила споживачці, що сума 1000 грн. є завдатком за куртку-пальто, яка має бути повністю оплачена 01.03.2023.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову із підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що правовідносини сторін виникли із правочину роздрібної торгівлі, до якої відносяться як продаж товарів, так і надання послуг, та регулюється нормами ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, сторона позивача доводила, що 17.02.2023р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 був укладений попередній усний договір купівлі-продажу зимової куртки-пальта на суму 7990 грн. із знижкою 4000 грн. та сплачений попередньо аванс за товар в розмірі 1000 грн.

Натомість відповідачка доводила, що усний договір стосовно купівлі-продажу зимової куртки-пальто по суті не відбувся з причин ухилення від його укладання зі сторони майбутнього покупця. Також сторони дійшли згоди про передачу саме завдатку, а не авансу.

Споживачка ОСОБА_2 також визнала, що саме вона внесла виправлення у чек, а саме, закреслила слово завдаток та написала слово аванс.

За вимогами ст.626, 633, 638, 640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Також, за ст.655, 656, 662 та 692 ЦК України врегульовано поняття договору купівлі-продажу, про який доводила сторона позивача, як укладеного між сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Окрім того, ЦК України також врегульовано поняття договору роздрібної купівлі-продажу.

Так, за ст.698,700 даного кодексу вказано, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди.

Сторони уклали між собою договір купівлі-продажу куртки-пальто за 4000 грн. 17.02.2023 року, вказану обставину стони визнають.

Також сторони визнають, що договір повинен був бути виконаний покупцем до 01.03.2023.

Покупець ОСОБА_2 договір купівлі-продажу не виконала, оскільки захворіла, що підтверджується відповідними медичними документами.

Але, вона такий договір не виконала і після одужання, оскільки, як вона сама вказує, вона приходила в магазин відповідачки 15-16 березня, 01 квітня, але оплату за товар не вносила.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу покупець отримала чек від 17.02.2023 на суму 4000 грн. та згідно записів чеку внесла 1000 грон. завдатку за товар.

Суд вважає, що саме завдаток внесла споживачка, оскільки так зазначено в чеку та вона самостійно внесла в нього зміни, закресливши слово завдаток та вписала слово аванс (а.с.16).

Завдаток - відповідно до статті 570 ЦК України, це грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі статтями 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Отже, куртка на момент укладення договору купівлі-продажу була в наявності, сторони погодили всі істотні умови договору, але покупець не виконала договір, тому завдаток не може бути їй повернуто.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, за якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Окрім того, за ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд вважає, що така не є належно обґрунтованою, і як наслідок також не підлягає до задоволення, з врахуванням того, що вимога про стягнення коштів є необґрунтованою.

Стаття 78 ЦПК України зазначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільно-процесуального кодексу України (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, позивачем не доведено, що грошові кошти в сумі 1000 грн є авансом, тому позов задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає, що такі витрати підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України., витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, де визначено суму 6000 грн., опис робіт, рахунок та платіжну інструкцію на суму 6000 грн.(а.с.67, 70, 71, 72).

Представник позивача не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат, а поклався у цьому питанні на розсуд суду.

Суд вважає розмір таких витрат обґрунтованим та таким, що підлягає до стягнення з позивача на користь відповідачки.

На підставі наведеного та ст. 177,179, 218, 626, 633, 638, 640, 651, 653, 655, 656, 662,692, 698,700 ЦК України, ст.1,4,15,17,19,21,22 Закону України «Про захист прав споживачів», " керуючись ст.ст. 10-13, 78, 89, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в інтересах споживача ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, , юридична адреса: 76019, м. Івано-Франківськ, вул. Берегова 24 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 (шість) тисяч гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 09 липня 2024 року.