Справа №522/6846/24
Провадження №2/522/4633/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючоїсудді Косіциної В.В. розглянувши на підставі наявних матеріалів позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторії Костянтинівни, третя особа Національний банк України про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторія Костянтинівна про зняття арешту з майна, у якому позивач просив зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 7364855, підстава обтяження іпотечний договір №4281 від 10.06.2008 року, заявник АКБ «ПОРТО-ФРАНКО», об`єкт обтяження квартира загальною площею 221,1 кв.м., житловою площею 111,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер за РПВН 6748715, накладений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною 10 червня 2018 року.

У позовній заяві позивачка зазначає про те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.

02 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторії Костянтинівни належним чином засвідчену копію договору іпотеки №4281.

Ухвалою суду від 07 травня 2024 року відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Задоволено клопотання про витребування доказів. Засідання по справі призначено на 29 травня 2024 року.

22 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторії Костянтинівни надійшла відповідь на виконання узвали суду від 07.05.2024 року.

29 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни, у якій заявник просив залучити в якості відповідачів по справі Національний банк України та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторію Костянтинівну, розгляд справи провести за її відсутності.

У судове засідання, призначене на 29 травня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 29 травня 2024 року заяву представника позивача адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни задоволено, залучено в якості співвідповідачів Національний банк України та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторію Костянтинівну.

Засідання по справі відкладено на 26 червня 2024 року.

17 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від Національного банку України надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

26 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни про розгляд справи без участі.

У судове засідання, призначене на 26 червня 2024 року з`явився представник Національного банку України, який заперечував проти задоволення позовних вимог. Наголосив на тому, що вони не є належним відповідачем по справі.

У судовому засіданні оголошено перерву до 08 червня 2024 року.

27 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни, у якому вона просила замінити статус Національного банку України з відповідача на третю особу.

У судове засідання, призначене на 08 липня 2024 року з`явився представник Національного банку України. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Судом поставлено питання про можливість задоволення клопотання представника позивача про заміну статусу Національного банку України з відповідача на третю особу. Представник Національного банку України проти задоволення клопотання не заперечував.

Ухвалою суду від 27 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни, виключено Національний банк України зі складу співвідповідачів та залучено його в якості третьої особи.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

18 травня 2005 року мж ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7312897 від 23.05.2005 року.

Право власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомого майна також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.04.2024 року №736340642.

10 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_3 , що виступила майновим поручителем ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким було забезпечено виконання кредитного договору №1003/2-08 від 10.06.2008 року, укладеного між АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_4 та Угоди №5-2008 про режим роботи на умовах овердрафту від 10.06.2008 року. Предметом іпотеки за цим майном є: трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Іпотечний договір було посвідчено 10 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., реєстровий номер 4281.

У зв`язку з посвідченням іпотечного договору від 10.06.2008 року, реєстровий номер 428, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу накладена заборона на відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.04.2024 року №736340642, заборона на відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_2 накладена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. на підставі іпотечного договору №4281 від 10.06.2008 року зареєстрована за реєстраційним номером обтяження 7364855, та є дійсною на момент звернення до суду із позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 572 ЦК України визначено поняття застави, згідно якого всилу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (ст. 575 ЦК України).

За ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки).

Стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить:

законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо;

умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

В ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, відповідно до якого, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

До таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У статті 73 Закону України «Про нотаріат» зазначено про те, що нотаріус накладає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, зокрема, в інших випадках, встановлених законодавством.

Згідно статті 74 Закону України «Про нотаріат», нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, зокрема, у зв`язку із:

припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження;

рішенням суду.

На підтвердження факту того, що зобов`язання за договором іпотеки виконані позивачем у повному обсязі, ним було подано відповідь Національного банку України від 09.04.2024 року №24-0006/27650, відповідно до якої, у ліквідаційному балансі АКБ «ПОРТО-ФРАНКО» за 2015-2019 роки в розділі 2 «Кредити надані юридичним та фізичним особам» станом на 01.04.2015 року відсутня інформація по кредитному договору позичальника.

Із відповіді Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції у місті Одесі від 26.03.2024 року №55399 вбачається, що згідно даних АСВП, на виконанні Відділу не перебувають виконавчі провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_5 згідно іпотечного договору №4281 від 10.06.2008 року.

Також, з веб-порталу «Автоматизована система виконавчого провадження» Міністерства юстиції України не вбачається наявності будь-яких виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З відомостей отриманих з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що будь-яких рішень, про звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_1 не ухвалювалося.

Також, не ухвалювалося будь-яких рішень з приводу стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №1003/2-08 від 10.06.2008 року та Угоди №5-2008 про режим роботи на умовах овердрафту від 10.06.2008 року.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності»

Враховуючи те, що іпотечний договір фактично припинено, а існування арешту та заборону відчуження з нерухомого майна перешкоджає праву ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторії Костянтинівни, третя особа Національний банк України про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 7364855, підстава обтяження іпотечний договір №4281 від 10.06.2008 року, заявник АКБ «ПОРТО-ФРАНКО», об`єкт обтяження квартира загальною площею 221,1 кв.м., житловою площею 111,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер за РПВН 6748715, накладений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною 10 червня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 16 липня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

16.07.2024