Справа № 345/6602/23
Провадження № 22-ц/4808/696/24
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Девляшевського В.А.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю ОСОБА_1

представника АТ «Фонд декарбонізації України» Дробовича Є.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариство «Фонд декарбонізації України» про грошову виплату у зв`язку із народженням дитини та виплату вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариство «Фонд декарбонізації України» про стягнення грошової виплати у зв`язку із народженням дитини у розмірі 115 000,00 грн та вихідну допомогу у розмірі 23 000,00 грн та судові витрати.

Позов обгрунтований тим, що наказом ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» від 21.02.2021 року №1-к «Про призначення ОСОБА_1 » його призначено на посаду начальника юридичного управління ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» з 22.02.2023 року. В ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» з 23.11.2022 року діє колективний договір укладений між адміністрацією та трудовим колективом, який затверджений 23.11.2022 року. Відповідно до п. 6.28 колективного договору працівникам надаються виплати на підставі заяви із додаванням документів, зокрема, при народженні дитини або усиновленні - 5 середніх заробітних плат (відповідно до свідоцтва про народження/усиновлення дитини). З метою отримання відповідної виплати та в порядку, що передбачена п. 6.28 колективного договору, позивачем була сформована та надана голові правління відповідача заява від 05.09.2023 року про виплату у зв`язку із народженням дитини у розмірі 5 середніх заробітних плат. Також до заяви було додано свідоцтво про народження № НОМЕР_1 , дата видачі 29.08.2023 року. Відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Оскільки заява була надана відповідачу 05.09.2023 року, то останніми двома місяцями роботи є липень та серпень 2023 року. За змістом банківської виписки, довідки ПФУ та бухгалтерської довідки заробітна плата позивача у липні та серпні 2023 року становила по 23 000,00 грн. Отже, розмір середньомісячної заробітної плати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, становить 23 000,00 грн. Таким чином, відповідач був зобов`язаний здійснити позивачу виплату у розмірі 115 000,00 грн. (23 000,00 грн. х 5). Проте станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою відповідачем не здійснено відповідної виплати, чим не дотримано вимог колективного договору та порушено право позивача на отримання такої виплати.

Щодо виплати згідно п.6.24.2 колективного договору позивач зазначає, що згідно вказаного пункту за загальним правилом у випадку звільнення працівника з підстав, передбачених п. 1, 3, 5, 6 ст.36 КЗпП України, ст.38 КЗпП України, ст.39 КЗпП України, п.6 ст.40 КЗпП України адміністрація гарантує надання вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку працівника із врахуванням всіх надбавок та доплат, що йому належать.

Наказом ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» від 05.10.2023 року №7-к «Про звільнення ОСОБА_1 » його звільнено 06.10.2023 року із займаної посади начальника юридичного управління за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, відповідач був зобов`язаний здійснити виплату позивачу у розмірі 23 000,00 грн. Проте станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою відповідачем не здійснено відповідної виплати, чим не дотримано вимог п.6.24.2 колективного договору та порушено право позивача на отримання такої виплати. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом та просив його задовольнити.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 18.03.2024 року змінено найменування відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» про грошову виплату у зв`язку із народженням дитини та виплату вихідної допомоги з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Укрсвітлолізинг» на Акціонерне товариство «Фонд декарбонізації України».

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до Акціонерного товариства «Фонд декарбонізації України» про грошову виплату у зв`язку із народженням дитини та виплату вихідної допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову посилаючись на те, що суд першої інснстанції неповно з`ясував обставини справи внаслідок чого допустив порушення норм процесуального та матеріального права й ухвалив незаконне рішення. Зокрема, щодо порушення судом норм процесуального права, то на думку скаржника, відповідачем поза встановленим строк подано відзив на позовну заяву та докази про відмову у задоволенні позову, а саме: рішення правління НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 року, яким призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених п.6.11-6.12, п.п.6.24.2 - 6.24.4 п.6.24, п.6.26 гаї п.6.28 (окрім п.п. 4 п. 6.28) колективного договору від 23.11.2022 року укладено адміністрацією та трудовим колективом НАК «Укрсвітлолізинг». Поновлюючи такий строк за усним клопотанням представника відповідача, скаржник вважає, що таким чином судом недотримано вимог процесуального норм та порушено принцип рівності прав сторін у процесі шляхом надання відповідачу більших прав. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із відсутністю належного обгрунтування щодо продовження строку на подання відзиву, судом неправомірно та з порушенням норм процесуального права надано відповідачу додатковий строк на подання відзиву замість того, щоб відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про наданні додаткового строку на подання відзиву та в подальшому залишити такий відзив без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем прийнято рішення правління НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022, яким вирішено,_що в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президегзи України від 24.02.2022 року № 64/2022, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених п. 6.11-6.12, пп. 6.24.2-6.24.4 п. 6.24, п. 6.26 та г. 6.28 (окрім пп. 4 п. 6.28) колективного договору від 23.11.2022 укладеного між Адміністрацією та трудовим колективом НАК «Укрсвітлолізинг». Внесення вказаних змін скаржник вважає хибними посилаючись на те, що призупинення дії Колективного договору у цій частині відбулось без взаємної згоди сторін та з порушенням порядку внесення такиз змін до колективного договору. Зокрема, скаржник вважав, що відповідачем за власною ініціативою, одноособово, без консультацій, повідомлення чи обговорення з трудовим колективом, з недотриманням порядку внесення змін до Колективного договору, були призупиненні саме ті положення, якими передбачались виплати скаржнику. Також, відповідачем недотримано вимог п. 10.8 Колективного договору та відповідно ч. 9 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», а саме не доведено належним чином прийняті зміни до трудового колективу, зокрема до скаржника. Також вважає, що рішення правління ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» про призупинення виплат за колективним договором, яке оформлене протоколом № 1 засідання Правління ПАТ «НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 підписано належними особами, оскільки відповідно до статуту ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» є органом компанії, а голова правління, який уповноважений на підписання та внесення змін до колективного договору, як окремий суб`єкт, є посадовою особою. Таким чином вважав, що правління компанії та голова правління мають різну правосуб`єктність, відповідно рішення відповідача від 24.11.2022 прийнято неуповноваженим на те суб`єктом, а отже таке рішення не створює юридичних наслідків для скаржника.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що розпорядженням КМУ від 23.01.2024 року №50-р повноваження з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі НАК «Укрсвітлолізинг» передано Державному агентству з енергоефективності та енергозбереження. Наказом Держенергоефективності від 14.02.2024 року №14-24 змінено тип НАК «Укрсвітлолізинг» з публічного на приватне, перейменовано на Акціонерне товариство «Фонд декарбонізації України». Також просить врахувати, що 24.03.2022 року набрав чинності Закон України від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Ст.11 цього закону встановлено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Отже, на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, поширюється дія ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надано право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану апеляційну скаргу.

Представники до АТ «Фонд декарбонізації України» Дробович Є.Р. вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно протоколу №1 засідання Правління ПАТ «НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених п.6.11-6.12, п.п.6.24.2 - 6.24.4 п.6.24, п.6.26 та п.6.28 (окрім п.п. 4 п.6.28) колективного договору від 23.11.2022 року між адміністрацією та трудовим колективом НАК «Укрсвітлолізинг», тому відсутні підстави для виплати позивачу грошової допомоги у зв`язку із народженням дитини у розмірі 115 000,00 грн та вихідної допомогу у розмірі 23 000,00 грн.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону й матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що наказом ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» від 21.02.2021 року №1-к «Про призначення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 призначено на посаду начальника юридичного управління ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.21).

Наказом ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» від 05.10.2023 року №7-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 звільнено 06.10.2023 року із займаної посади начальника юридичного управління за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.10).

23.11.2022 року між адміністрацією ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» та трудовим колективом ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» було укладено колективний договір. Згідно із п.2.1 вказаного колективного договору цей колективний договір є чинним з дати його підписання представниками сторін та діє до моменту укладення нового колективного договору. У разі змін власника, складу, структури, найменування сторін, чинність колективного договору зберігається до моменту укладення нового колективного договору.

Розділом 6 колективного договору передбачені соціальні гарантії, пільги та компенсації для працівників.

Згідно із п.6.28 колективного договору працівникам надаються виплати на підставі заяви із додаванням документів, а саме згідно із п.2 п.6.28 колективного договору при народженні дитини або усиновленні - виплата у розмірі 5 середніх заробітних плат (відповідно до свідоцтва про народження/усиновлення дитини).

У період перебування у трудових правовідносинах з ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг», 25.08.2023 року у позивача ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_2 (а.с.148). 05.09.2023 року позивач звернувся із заявою на ім`я голови правління ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» про виплату відповідно до п.6.28 колективного договору, у зв`язку із народженням дитини у розмірі 5 середніх заробітних плат, що становить 115 000 гривень, яка залишилась без задоволення (а.с.147).

Також згідно із п.6.24.2 колективного договору за загальним правилом у випадку звільнення працівника з підстав, передбачених п.1,3,5,6 ст.36 КЗпП України, ст.38 КЗпП України, ст.39 КЗпП України, п.6 ст.40 КЗпП України адміністрація гарантує надання вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку працівника із врахуванням всіх надбавок та доплат, що йому належать.

Позивач вказував, що його було звільнено за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, на підставі п.6.24.2 колективного договору, однак йому не була виплачена вихідна допомога у розмірі 23 000 гривень.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що всупереч умовам п.6.24.2 та п.2 п.6.28 відповідачем не здійснено відповідних виплат позивачу, чим не дотримано вимог колективного договору.

Отже, між сторонами виник спір з приводу виплати допомоги при народженні дитини та вихідної допомоги при звільненні з роботи передбачених, на думку позивача, колективним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Згідно з ч.1 с т. 14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст.ст. 43-46 Конституції України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 року Указом Президента України від 24.04.2022 №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.

При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відтак, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022 року.

Встановлено, що згідно протоколу №1 засідання Правління ПАТ «НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 року, за рішенням правління НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 року вирішено на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених п.6.11-6.12, п.п.6.24.2 - 6.24.4 п.6.24, п.6.26 та п.6.28 (окрім п.п. 4 п.6.28) колективного договору від 23.11.2022 року між адміністрацією та трудовим колективом НАК «Укрсвітлолізинг».

Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом п.6.24.2 та п.2 п.6.28 колективного договору, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення грошової виплати у зв`язку із народженням дитини у розмірі 115 000,00 грн та вихідної допомоги у розмірі 23 000,00 грн, які передбачені умовам п.6.24.2 та п.2 п.6.28 Колективного договору, оскільки згідно протоколу №1 засідання Правління ПАТ «НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 року, за рішенням правління НАК «Укрсвітлолізинг» від 24.11.2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених п.6.11-6.12, п.п.6.24.2 - 6.24.4 п.6.24, п.6.26 та п.6.28 (окрім п.п. 4 п.6.28) колективного договору від 23.11.2022 року між адміністрацією та трудовим колективом НАК «Укрсвітлолізинг».

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказів того, що вищевказане рішення про призупинення дії окремих положень колективного договору прийнято відповідачем після звільнення позивача є голослівними та не підтверджено жодними доказами.

Оскільки грошова виплата у зв`язку із народженням дитини та виплата вихідної допомоги були призупинені і рішення про їх поновлення не приймалося, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариство «Фонд декарбонізації України» судом першої інстації відмовлено правомірно.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що поновивши представнику відповідача строк для подачі відзиву на позовну заяву та доданих до нього доказів, так як в силу п.4ч.5ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідачем за власною ініціативою, одноособово, без консультацій, без повідомлення чи обговорення з трудовим коллективом внесенні зміни до Колективного договору є незаконними й не можуть застосовуватись при вирішенні цього спору та підписані не уповноваженою особою, оскільки суперечать ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Підписання змін до Колективного договору передбачено п.102 статуту ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» виконавчим органом компанії, який здійснює керівництво її поточною діяльністю, є правління. До складу правління входять голова, його заступники та члени правління. При ухваленні рішення про призупинення здійснення додаткових виплат, передбачених колективним договором, правління ПАТ НАК «Укрсвітлолізинг» не перевищило межі наданих повноважень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 березня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

В.А.Девляшевський