Провадження №: 2/755/294/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Цалко Д.М.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадженням у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей. Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін є малолітні діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач не приділяє достатньої уваги здоров`ю малолітньої дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізичному, духовному і психологічному розвитку дитини. У зв`язку з чим позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 ; малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року постановлено витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (Харківське шосе, 4-а, Київ, 02160) оригінал висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал акту обстеження житлових умов малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протокольною ухвалою суду від 15 січня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

26 червня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач не визнала позовні вимоги. Пояснила, що у серпні 2023 року з чоловіком домовилися про матеріальне утримання дітей: позивач-доньку, вона - сина, який потребує лікування. Син виявив бажання проживати разом з нею, а батько проти цього не заперечував. Позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за донькою, тому вона залишилася з ним проживати. У листопаді 2023 року розлучилися, відповідач переїхала до своїх батьків. Позивач не перешкоджає спілкуванню з донькою. Писала заяву до опіки, що згодна з проживанням доньки з батьком. Але вона не може змиритися, що донька окремо проживає від неї, хоче, щоб діти разом проживали з нею.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки оскільки через свій ранній дитячий вік (2 роки та 8 років) вони не в змозі чітко і ясно висловити свою думку щодо їх місця проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З 28 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по цій справі від 27 листопада 2023 року по справі № 755/13671/23 розірвано (а.с. 6, відомості з ЄДРСР).

Від шлюбу у сторін є малолітні діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 7) та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 ; малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не приділяє достатньої уваги здоров`ю малолітньої дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізичному, духовному і психологічному розвитку дитини.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: виписку з банківської картки позивача (а.с.16-22), копію медичної довідки ОСОБА_4 (а.с. 23), копію довідки з місця навчання ОСОБА_5 (а. с. 24), копію характеристики ОСОБА_5 з місця навчання (а.с. 25), інформаційну довідку про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_6 (а.с.82-83), інформаційну довідку про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_7 (а.с. 84-87), копію консультативного лікарського висновку та медичних документів стосовно ОСОБА_5 (а.с. 94-122).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи не скористався процесуальним правом подання пояснень на позовну заяву.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 103-3080 від 17 квітня 2024 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 (а.с. 75-76).

Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що малолітня дитина постійно проживає разом із батьком, який самостійно займається її вихованням та утриманням, працює, має стабільний дохід та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Мати дитини не була присутня на засіданні комісії, однак надіслала заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує, що малолітня донька і надалі проживала з батьком.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Суд дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки він складений на підставі лише пояснень обох батьків, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дитини з батьком. Крім того, у ньому не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та об`єктивності.

Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 .

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дітей, уваги і турботи батьків, розвитку дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, доходить наступних висновків.

Згідно інформаційної довідки про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_6 за зверненням батька дитини щодо психоемоційного стану дитини та відношення дитини до нього та до матері зазначено, що на консультацію приводив тато, в присутності тата дівчина почувається цілком природно і комфортно, загалом спілкування з татом має позитивний, дружній характер; до мами Злата має дещо сторожке ставлення, відчуває тривогу у стосунках з мамою ( спостереження за спонтанною грою, методика «Емоційні вибори дитини», КТВ, піскова композиція «Моя сім`я»); рекомендовано Кудринецькій Златі проживати постійно краще з тим з батьків, з ким налагоджений психо-емоційний зв?язок більше, зважаючи на стан дитини (за даними діагностики психо-емоційний зв?язок у Злати тісніший з татом); батькам пройти курс батьківського психологічного консультування з метою підвищення батьківської компетенції у подальшому психо-емоційному розвитку доньки Злати, зважаючи на сімейні обставини (а.с.81-83).

Цей висновок ґрунтується на поясненнях лише батька, психолог особисто не спілкувалася з матір`ю. Висновок про тривогу у стосунках доньки з матір`ю зроблено без урахування фактичних обставин цієї справи. Отже, такий висновок психолога не містить інформацію щодо предмета доказування, а тому не може бути належним доказом у цій справі.

Судом встановлено, що донька сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною, яка до осені 2023 року проживала з обома батьками, та з осени 2023 року проживає разом із батьком за взаємною згодою батьків.

У заяві відповідача ОСОБА_2 , наданої начальнику служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації, вона дозволяла визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 (а.с. 145).

Однак під час розгляду справи відповідач змінила свою позицію та заперечувала проти визначення рішенням суду проживання доньки з батьком, посилаючись на те, що діти повинні проживати разом з матір`ю.

В матеріалах справи не міститься доказів невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, залишення нею дитини без нагляду, аморальну поведінку, зловживання нею забороненими речовинами.

Суд також бере до уваги вік доньки сторін, обставини, за яких вона залишилася проживати з батьком, необхідність її повноцінного розвитку та виключення можливого негативного впливу ситуації, що склалася, на взаємовідносини з матір`ю.

Згідно інформаційної довідки про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_7 за зверненням матері дитини щодо психоемоційного стану дитини та відношення дитини до неї та до батька зазначено, що дитина має емоційний тісний зв`язок з мамою, довіряє ій, мама для хлопчика є дуже важливою; дитина має нейтральне ставлення до батька на свідомому рівні, на несвідомому рівні ображається на нього, переживає почуття ревнощів до молодшої сестри, відчуває агресивність батька, дещо відстороненість від батька; травмований сімейною ситуацією, на несвідомому рівні має інтенсивні почуття злості на батьків; рекомендовано дитині психологічної реабілітації для усунення наслідків дистресу, спричиненого сімейною ситуацією; проживати постійно краще з тим з батьків, з ким налагоджений психо-емоційний зв?язок більше, зважаючи на стан дитини (за даними діагностики психо-емоційний зв?язок у ОСОБА_5 тісніший з мамою) (а.с.84-93).

Судом встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за взаємною згодою батьків залишився проживати з матір`ю, оскільки вона займається його лікуванням.

З врахуванням того, що сторони між собою дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним і таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, оскільки такі вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

За встановлених обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст.ст. 141, 150, 155, 161 Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273,354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 липня 2024 року.

Суддя Н.Є.Арапіна