Справа № 569/9975/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_4 заяву повністю підтримали, просили суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з спадкодавцем ОСОБА_5 , 1940 року народження, на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник звернулася до нотаріуса, оскільки вирішила подарувати належне їй майно у вигляді частки в квартирі, де проживає своєму сину. Нотаріус роз`яснила, що відповідно до наданих документів батько заявника фактично проживав з заяником, а реєстрація місця проживання була за іншою адресою. А тому необхідно звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

Тому заявник вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, оскільки тільки судове рішення буде належним підтвердженням цієї обставини при оформленні прав на спадкове майно.

В судовому засіданні заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд задоволити заяву, підтвердили факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_5 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що заявник по справі є дочкою ОСОБА_5 , 1940 року народження.

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні кс.копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24 листопада 1962 року Рай ЗАГСом м.Дубно, з якого вбачається, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Дубно Дубенського району Рівненської області, про що зроблено запис №308. Батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

З дослідженої копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 30 березня 1985 року Брильовською селищною радою Цюрупинського району Херсонської області вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклали шлюб 30 березня 1985 року про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №13. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_8 , дружині ОСОБА_8 .

Батько заявника ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, а саме, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області про що в книзі реєстрації смертей 01 листопада 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №1872.

З дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про поховання серії РС НОМЕР_5 , вбачається, що ОСОБА_9 , користувачу місця, який ІНФОРМАЦІЯ_5 на ділянці №62/2 ряд № НОМЕР_6 , місце АДРЕСА_2 . Здійснив поховання померлого ОСОБА_5 .

Витяг із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77104849 від 27 травня 2024 року засвідчує. Що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 відкрита не була.

Факт належності покійному майна підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_7 від 06 квітня 2000 року, з якого вбачається, що управління житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності гр.. ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав суду, що дійсно заявник по справі постійно проживала разом з ОСОБА_5 на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, з огляду на наявність в складі спадщини нерухомого майна, щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до п. 3.21, п. 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї; у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Однак, при цьому спадкоємець має довести факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини.

Нормами ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 23 цієї ж постанови роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому вона підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 83, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 315, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті задоволити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з спадкодавцем ОСОБА_5 , 1940 року народження, на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Заінтересована особа-1: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8

Заінтересована особа-2: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов