КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/9413/23 Головуючий у 1 інстанції: Кордюкова Ж.І.
Провадження №22-ц/824/7102/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (далі - АТ «АКБ «Конкорд») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до банку та підписав заяву про надання кредиту/кредитний договір від 01 березня 2018 року № 46971-МПК про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки № 46971-МПК про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок у розмірі 10 204,00 грн строком на 24 місяці з 01 березня 2018 року до 29 лютого 2020 року, включно, зі сплатою мінімального щомісячного платежу, який включає сплату 45% річних.

Разом з заявою відповідач підписав розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

Позивач зазначив, що підписавши заяву, відповідач приєднався до публічного договору, підтвердив ознайомлення та згоду з тарифами банку.

Відповідачу було відкрито рахунок пакет «Golden dream» та видано платіжну картку.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував, у зв`язку з чим станом на 19 березня 2023 року у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 55 943,13 грн, у тому числі: 10 204,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 4 240,52 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 19 910,24 грн - прострочена плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, 21 588,37 грн - пеня.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 55 943,13 грн, у тому числі: 10 204,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 4 240,52 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 19 910,24 грн - прострочена плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, 21 588,37 грн - пеня.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АКБ «Конкорд» заборгованість за договором від 01 березня 2018 року № 46971-МПК в розмірі 14 444,52 грн та судові витрати в розмірі 693,81 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 12 січня 2024 року АТ «АКБ «Конкорд» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за прострочення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості і пені та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Скаргу мотивувало тим, що заборгованість за прострочення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, яка належним чином підтверджена банком, підлягає стягненню з відповідача, який підписавши заяву, приєднався до публічного договору, підтвердив ознайомлення та згоду з тарифами банку та прийняв умови щодо погашення заборгованості у разі неналежного виконання умов договору та був ознайомлений з ними.

Із заявою про розірвання договору відповідач до банку не звертався.

Суд першої інстанції помилково не стягнув з відповідача пеню, яка передбачена розділом 9 кредитного договору, з яким погодився відповідач. Вимоги банку про стягнення пені є законними та обґрунтованими.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву про надання кредиту/кредитний договір № 46971-МПК про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки № 46971-МПК про надання кредитних коштів на умовах, передбачених публічним договором, відповідно до якої просив видати йому особисту картку та відкрити поточний рахунок у гривні.

Відповідач погодив надання кредиту в сумі 10 204,00 грн строком на 24 місяці під 45 % річних, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом та сплатою тіла кредиту відповідно до графіку, останній день платежів 20 лютого 2020 року, комісія за видачу готівки 4,00 грн.

01 березня 2018 року відповідач отримав платіжну картку № НОМЕР_1 .

Згідно з випискою з особового рахунку за період з 01 березня 2018 року до 22 грудня 2020 року відповідач отримував кредитні кошти шляхом зняття готівки та оплати товарів/послуг, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 10 204,00 грн.

Згідно з розрахунком банку станом на 19 березня 2023 року у відповідача утворилася заборгованість в загальному розмірі 55 943,13 грн, у тому числі: 10 204,00 грн -прострочена заборгованість за тілом кредиту, 4 240,52 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 19 910,24 грн - прострочена плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, 21 588,37 грн - пеня.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 204,00 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4 240,52 грн, що загалом становить 14 444,52 грн.

В частині вимог про стягнення простроченої плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 19 910,24 грн та пені в розмірі 21 588,37 грн, суд першої інстанції вважав, що банк не надав суду доказів, що розрахунок зазначених сум заборгованості був виконаний, виходячи з розмірів, погоджених відповідачем.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКБ «Конкорд»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на пункт 7.5 Тарифного пакету на випуск та обслуговування банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд» «Кредитка «GOLDEN DREAM», згідно з яким плата за супроводження простроченої /несанкціонованої заборгованості нараховується (від суми заборгованості) в розмірі 7,6 % (від щоденних залишків, процентів на місяць).

Колегія суддів звертає увагу, що доданий до позовної заяви Тарифний пакет на випуск та обслуговування банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд» «Кредитка «GOLDEN DREAM» не містить підпису позичальника.

Матеріали справи не містять підтверджень, що вказані документи на момент підписання заяви відповідачем взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості.

При цьому, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наданий позивачем Тарифний пакет, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З наведених підстав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що банком не доведено, що саме наданий Тарифний пакет на випуск та обслуговування банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд» «Кредитка «GOLDEN DREAM» є складовими кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання щодо плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «АКБ «Конкорд» плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 19 910,24 грн.

Також у позовні заяві позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за період з 30 червня 2018 року до 19 березня 2020 року у розмірі 21 588,37 грн.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пунктом 14.9.3 договору передбачено, що в разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених розділом 13 публічного договору, клієнт зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості у гривнях за кожен день прострочення, що діяла на день виникнення заборгованості, але не більше 15 % суми простроченого платежу.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що пеня банком фактично нарахована за період з 30 червня 2018 року до 01 березня 2020 року, та починаючи з 01 березня 2020 року банк не нараховував санкції за порушення строків погашення заборгованості, враховуючи те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 591-ІХ від 13 травня 2020 року внесено зміни до пункту 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Відповідність наданого позивачем розрахунку не була спростована відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність розрахунку пені та сум заборгованості, на які вона була нарахована.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача вказує на отримання відповідачем платіжної картки, використання кредитних коштів, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем належними доказами.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені є помилковими та свідчать про невідповідність цих висновків обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення вимоги про стягнення пені, а відтак, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення пені із ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення пені та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (пл. Троїцька, б. 2, м. Дніпро, ) 21 588,37 грн - пені.

В частині вирішення вимог про стягнення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (пл. Троїцька, б. 2, м. Дніпро, ) 1728,50 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (пл. Троїцька, б. 2, м. Дніпро, ) 1982,40 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко