Справа № 541/2173/23
Провадження № 2/526/207/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л. В.

секретаря судового засідання Павленко Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 541/2173/23 за позовом ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

20 червня 2023 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 12008,03 грн та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн та витрат на правову допомогу.

Вказана справа за ухвалою Миргородського районного суду від 22.06.2023 за підсудністю була передана до Гадяцького районного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою від 14 липня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та строк для надання відзиву.

Позивач 25.07.2023 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що дійсно між ним та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір № МФ - 414 від 22.12.2018. Строк дії кредитного договору 7 днів до 29.12.2018. Позовні вимоги позивача не визнав з тих підстав, що ніяким чином не отримував копію договору про відступлення права вимоги №1 від 01.11.2018 за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» є правонаступником ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» за вказаним кредитним договором, тому згідно п.2 ст. 517 ЦК України має право не виконувати перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» умови вищевказаного кредитного договору.

Окрім того, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 та постанову Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, не згідний з нараховуваними йому процентами у сумі 4650 грн, комісією 700 грн, інфляційними втратами у сумі 1 658,03 грн, оскільки після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. Також, посилаючись на п.3.1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», за яким несправедливим є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, вважає, що сума боргу, пред`явлена до стягнення є непропорційно великою.

Крім того, вказує, що згідно п. 61 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Також, виходячи з підпункту 2, пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та форс-мажорних обставин, пов`язаних із військовою агресією російської федерації проти України, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом, вважає що позовні вимоги позивача до нього є нікчемними.

Окрім того, відповідач вважає, що позивач пропустив строки позовної давності для подання вказаного позову до суду, який сплинув 29.12.2021 за три роки, згідно ст. 257 ЦК України, тому просив відхилити позовні вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про стягнення з нього загальної заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 12008,03 грн.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що 22.12.2018 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МФ - 414 від 22.12.2018. Сума кредиту -5000 грн ( п.1.2 договору), кредит надавався строком на 7 днів з 22.12.2018 до 29.12.2018 (п.1.3 договору). Термін повернення кредиту 29.12.2018 (п.1.4 договору). У п.1.5. кредитного договору зазначено, що плата за користування кредитом впродовж строку, зазначеного в п.1.3 договору, що дорівнює 365% річних встановлюється у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі 1% в день за період з 1 по 7 день користування кредитом включно.

Відповідно до п.1.6 договору за період прострочення сплати кредиту у строк, визначений п.1.3 договору, а саме починаючи з 8 по 21 день користування кредитом включно, плата за користування кредитом встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 1% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 365% річних.

Згідно п. 1.7 кредитного договору вказано, що за період прострочення з 22 по 37 день користування кредитом, плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 4,5% в день, що дорівнює 1642,5% річних.

У п.1.8 договору, вказується, що в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 14% від суми кредиту (700 грн).

Відповідно до п.1.9. договору, сукупна вартість кредиту у строк, визначений в п. 1.3 договору складає 1050,00 грн, що дорівнює 1 095,00 % річних і включає процентну ставку за цей період користування кредитом, визначену п.1.5 та комісію за супровід кредиту, визначену п.1.8 договору.

Згідно з п. 4.1 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язання повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити з 8 по 21 день користування кредитом на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3,5% від суми прострочених зобов`язань , але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50% від суми зобов`язань позичальника за даним договором.

Відповідно до п.6.1, 6.3 договору позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору, а також правилами надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, затверджених кредитором та розміщених на сайті кредитора з моменту укладення цього договор. Позичальник підтверджує, що інфоримація, зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та в ч.2 ст. 12 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ЗУ «Про електронну комерцію» отримана ним від кредитора до підписання цього договору.

Згідно з п.3.3.2, п.3.3.2 договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.3 - 1.8, 2.3 цього договору. У разі порушення строків повернення кредиту на вимогу кредитора сплатити неустойку.

У відповідності до п.5.3 договору, цей договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту. Строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, згідно з цим договором.

Згідно з п.3.2.6 кредитного договору, кредитор має право відступити, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Судом встановлено, що Заявку на отримання кредитів від 22.12.2018 та вказаний кредитний договір № МФ - 414 від 22.12.2018 укладено між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем у письмовій формі та особисто підписано відповідачем.

Окрім того, ОСОБА_1 у своєму відзиві підтвердив факт укладення ним 22.12.2018 року вказаного кредитного договору з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та отримання кредитних коштів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У кредитному договорі, укладеному між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем вказані проценти за користування кредитними коштами та у п.1.9. договору, вказано, що сукупна вартість кредиту у строк, визначений в п. 1.3 договору (тобто з 22.12.2018 до 29.12.2018) складає 1050,00 грн, що дорівнює 1 095,00 % річних і включає процентну ставку за цей період користування кредитом, визначену п.1.5 та комісію за супровід кредиту, визначену п.1.8 договору.

Згідно з п. 4.1 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язання повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити з 8 по 21 день користування кредитом на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3,5% від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50% від суми зобов`язань позичальника за даним договором.

ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» виконало своє зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач свої зобов`язання з повернення грошових коштів, процентів та інших платежів не виконує.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

01 листопада 2018 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір №1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, у відповідності до умов якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог 15.04.2019 року, відступило на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» право грошової вимоги до боржників за договорами, у тому числі за договором, що укладений між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 , а також ТОВ «ФК «Прайм Альянс» одержало право вимагати від боржника виконання всіх грошових зобов`язань за договором, право вимоги за яким передано.

Згідно п. 1.4. Договору про відступлення права вимоги: «Право вимоги» - означає всі права первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п.1.4 вказаного договору «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати первісному кредитору боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів і комісій за користування кредитом, підвищених за прострочку процентів, будь-які інші суми, що належать до сплати первісному кредитору за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані первісним кредитором на день набуття цим договором зобов`язальної сили, а також суми штрафних санкцій (неустойки).

За п.1.6 договору, «Реєстр прав вимог» - означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору.

Таким чином, на підставі вищевказаного договору №1 про відступлення права вимоги та Реєстру №8 від 15.04.2019 ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № МФ - 414 від 22.12.2018.

Згідно довідки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість відповідача станом на 09.06.2023 становить 10 350 грн, 00 коп., яка складається: 5000 грн - сума основного боргу, 4650 грн - сума нарахованих процентів, 700 грн - сума комісії.

Вказані нарахування були обумовлені в кредитному договорі, особисто підписаному відповідачем в разі порушення ним зобов`язання, тому є такими, що не суперечать ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1048 ЦК України та зазначеному договору і підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п.5.3 договору, цей договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту. Строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, згідно з цим договором.

Позивачем було надано розрахунок 3% річних від простроченої суми за період з 30.12.2018 по 23.02.2022 , що становить 473 грн та інфляційних втрат за період з лютого 2019 року по лютий 2022 року, що становить 1185,03 грн.

Позивач вказує, що всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс», ні на рахунки попереднього кредитора.

Відповідач у відзиві вказував, що не був повідомлений про відступлення ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» права грошової вимоги за його кредитним договором до ТОВ «ФК «Прайм Альянс», тому не повинен на користь останнього здійснювати платежі.

Проте, відповідачем, також не було надано суду жодного доказу щодо погашення ним заборгованості за вказаним кредитним договором як первісному кредитору ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», так і його правонаступнику ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Однак відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання відповідача щодо неправомірності стягнення відсотків, комісії, індексу інфляції за період з 30.12.2018 по 23.02.2022 є безпідставними, оскільки відповідні відсотки та розмір комісії були обумовлені у зазначеному договорі та нараховувались в межах дії договору до 30.12.2018 року. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором, або законом, які сплачує позичальник та порядок їх виплати врегульований ч.1 ст. 1048 ЦК України і такі нарахування не є відповідальністю, що передбачена статтею 625 ЦК України, неустойкою, чи іншими платежами та відповідно списанню не підлягають.

Нарахування, які проводились з 30.12.2018 по 23.02.2022, як вбачається з розрахунку позивача є відсотками за статтею 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання - 3% річних та інфляційні втрати, які були нараховані позивачем після спливу, визначеного кредитним договором до введення дії воєнного стану і списанню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що відповідно до ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач включив у договір із споживачем умови, які є несправедливими щодо нарахувань відсотків, оскільки відповідач помилково ототожнив проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору та компенсацію (штраф, пеню) за невиконання зобов`язання за договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, штраф та пеню за не виконання зобов`язання відповідач позивачу не нараховував.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування».

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;

загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит;

загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегульовано в частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено.

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 5 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Ознайомившись з умовами кредитного договору, відповідач мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, що свідчить про свідоме визнання ним умов договору, в тому числі й тих, які він заперечує.

Доводи відповідача про те, що позивачем не застосовано п.6 та п. 6-1 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», який підлягав обов`язковому застосування щодо вказаних правовідносин, оскільки в період дії воєнного стану відповідальність до боржника в порядку статей 610, 611, 612, 623, 625 та за умовами кредитного договору, які регулюють відповідальність за невчасне повернення кредиту, через порушення строків оплати не застосовується до боржника, суд вважає безпідставними з огляду на те, що позивачем, як вбачається з наданого ним розрахунку, не проводилось нарахування штрафів та пені за вказаним кредитним договором у період дії в Україні воєнного стану.

Отже, зміни до цього закону не передбачають звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту, сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів, тому доводи заявника в цій частині на увагу не заслуговують. Окрім того, відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивачем проводились нарахування штрафів та пені за вказаним кредитним договором у період дії в Україні воєнного стану.

До того ж, укладаючи договір, сторони не передбачили обставини звільнення від виконання зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності із зверненням до суду із вказаним позовом до суду, з тих підстав, що строк позовної давності сплинув 29.12.2021 року суд вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п.12 розд.«Прикінцеві та перехідні положення» ЦК в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020р. № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк даного карантину неодноразово продовжувався.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020р. №. 540-IX доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ пунктом 12, яким визначено, що під час карантину строки, передбачені ст. 257, 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього кодексу, строки давності за час дії карантину з 12.03.2020 до 1 липня 2023 року не діяли.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину - до 1 липня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по кредитним договорам, пені та процентів продовжив свій перебіг на строк дії карантину.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з наданих позивачем доказів фінансова установа виконала свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а ОСОБА_1 порушив умови договору та зобов`язання по погашенню позики.

Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання по договору про надання фінансових послуг, за якими товариство виконало умови повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови та правила договору, не повернувши позичені кошти, порушено майнові права ТОВ «ФК «Прайм Альянс», тому з відповідача слід стягти заборгованість за вказаним вище договором та задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на косить позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 2684 грн.

Разом з тим, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03 жовтня 2019 року.

Судом установлено, що 06 червня 2023 року між адвокатом Дорошенко М. А. та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» був укладений договір про надання правової допомоги № 06/06. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано додаток №1 до договору про надання правової допомоги № 06/06 та орієнтовний розрахунок правничої допомоги, зазначений лише у позові.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката із зазначенням її конкретної суми, акт про виконані роботи, будь-які платіжні документи щодо сплати витрат на правову допомогу суду надано не було, а тому в стягненні витрат на професійну правничу допомогу позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 509, 512, 526, 527 ч.1, 530, 536, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 280-282, 352-355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позовні вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» загальну суму заборгованості в розмірі 12008,03 грн.

Стягти з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» судовий збір в сумі 2684 гривень.

У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивачу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - позивач: ТОВ «ФК «Прайм Альянс», , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,77.

Відповідач : ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Головуюча: Л. В. Максименко