Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

за участю секретаря - Щепанової І.І., Кавун В.В.,

за участю представника відповідача-1 - ОСОБА_1 ,

представника відповідача-2 - Саліженка М.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

27.05.2020 позивач ОСОБА_3 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просила суд:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в розмірі 23 679,42 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Також просила покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_3 посилається на наступне.

Так, 14.11.2018 о 10 год. 40 хв., в м. Києві по вул. Монтажників, 6, керуючи автомобілем марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 скоїв зіткнення з автомобілем марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , що в свою чергу призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками.

На момент зіткнення за кермом автомобіля позивача знаходився її чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Співробітниками Управління патрульної поліції в м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 302361 від 14.11.2018, матеріали вказаної справи направлено до Солом`янського районного суду м. Києва.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/30409/18 від 06 грудня 2018 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 18.12.2018 року.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач у встановлений законом порядок звернулася до останнього із повідомленням про ДТП у статусі потерпілої особи за фактом пошкодження автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 . Страхова справа № UA024 .

Позивач вказує на те, що внаслідок вищевказаного правопорушення, скоєного відповідачем, їй було завдано матеріальної шкоди, яка у відповідності до Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 57/01-19 від 06.02.2019 року, проведеним СОД ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат оціночної діяльності № 874/18 від 08.11.2018 року) на замовлення позивача, становить 52 681,28 грн.

Проте, платіжним дорученням №28306 від 02.04.2019 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 29 001,86 грн.

Отже, остаточно розмір матеріальної шкоди становить: 52 681,28 грн. - 29 001,86 грн. = 23 679,42 грн., який підлягає стягненню з відповідача на підставі положень ст.ст. 22, 1187 ЦК України.

Крім того, на думку позивачки, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй, внаслідок пошкодження належного їй автомобіля, що призвело до тривалих душевних хвилювань, вимагало додаткових зусиль та часу для захисту її прав.

Розмір завданої моральної шкоди позивач визначила в сумі 2 000,00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди позивач виходила із характеру та обсягу зазначених моральних (душевних) страждань та витрат немайнового характеру, їх тривалості, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З огляду на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити.

28.05.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками.

17.11.2020 до суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У поданому відзиві відповідач вказав на те, що дійсно 14.11.2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода з його вини, а саме він, керуючи транспортним засобом «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на транспортний засіб позивача «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Відповідач свою вину не спростовував ніяким чином, в судове засідання, де розглядалась справа про адміністративне правопорушення, з`явився, вину у судовому засіданні визнав.

Відповідач зазначає, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5852347. Про це свідчить витяг з реєстру Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон про ОСЦПВВНТЗ), страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з Полісом №АМ5852347 розмір страхової суми за шкоду завдану майну на одного потерпілого становив 100 000,00 грн.

Згідно ст. 6 Закону про ОСЦПВВНТЗ, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону про ОСЦПВВНТЗ, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ).

Відповідач вказує на те, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, зокрема, у випадках, передбачених у статті 37,чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідач зазначає, що обґрунтовуючи розмір позовних вимог, позивач посилається на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №57/01-19, складений СОД ТОВ «Клевер Експерт», відповідно до якого вартість матеріального збитку (а саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) становить 52 681,28 грн.

При цьому, Страховик перерахував страхове відшкодування у розмірі 29 001,86 грн., а різницю між вартістю матеріального збитку відповідно до Звіту про оцінку та страховим відшкодуванням просить стягнути з відповідача, як з завдавача шкоди, проте, відповідач вважає, що така вимога саме до нього є неправомірною, оскільки відповідно до вищенаведених норм саме Страховик має здійснити виплату страхового відшкодування (що відповідно до ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) у сумі 52 681,28 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем по справі.

Належним відповідачем по справі має бути саме ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як Страховик», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП.

Також відповідач заперечує проти стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, на які вона посилається як на такі, що завдали їй душевних страждань та переживань, а також не підтверджено доказами самого факту наявності у неї душевних страждань та переживань у зв`язку з наявністю таких обставин. У матеріалах справи відсутні докази, що неправомірними діями відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

26.06.2020 року до суду позивачем було подано клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», оскільки відповідальність відповідача ОСОБА_4 за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Ухвалою суду від 13.08.2021 року, залучено до участі в справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, адреса для листування: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62.

Призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

26.06.2020 до суду від позивача ОСОБА_3 надійшла заява в порядку ст. 49 ЦПК України про збільшення розміру позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до якої позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в розмірі 57 685,56 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 70 998,14 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Також просила покласти на відповідачів судові витрати.

Подана заява про збільшення позовних вимог обґрунтована тим, що внаслідок вищевказаного правопорушення, скоєного відповідачем, позивачу було завдано матеріальної шкоди, яка у відповідності до Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №57/01-19 від 06.02.2019 року, проведеним СОД ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат оціночної діяльності № 874/18 від 08.11.2018 року) на замовлення позивача, становить 157 685,56 грн. (52 681,28 грн. - матеріальний збиток; 105 004,28 грн. - вартість відновлювального ремонту).

Позивач зазначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Загальна сума матеріальної шкоди становить 157 685,56 грн.

Платіжним дорученням №28306 від 02.04.2019 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 29 001,86 грн.

Отже, остаточно розмір матеріальної шкоди який підлягає стягненню з відповідачів становить: 157 685,56 грн. - 29 001,86 грн. = 128 683,70 грн.

Позивач вважає, що відповідач-2 зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу в межах суми страхового відшкодування, яка згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» станом на 2018 рік становила 100 000 грн.

З урахуванням здійсненої суми виплат залишок боргу відповідача-2 перед позивачем складає 100 000,00 грн. - 29 001,86 грн. = 70 998,14 грн.

На відповідача-1 покладається обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду позивачу поза межами суми страхового відшкодування, а саме6 157 685,56 грн. - 100 000,00 грн. = 57 685,56 грн.

04.11.2021 до суду від представника відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти заявленого позову у повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

У поданому до суду відзиві представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вказує на те, що 24.06.2018 року між Прат «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником ОСОБА_4 був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ.5852347, строком дії з 24.06.2018 року по 23.06.2019 року, відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль HONDA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_4 . Ліміт відповідальності за даним Полісом ОСЦПВВНТЗ становив 100 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

У період дії даного Поліса ОСЦПВВНТЗ 14.11.2018 водій застрахованого ТЗ ОСОБА_4 , керуючи застрахованим ТЗ, потрапив у ДТП та зіткнувся із автомобілем MERCEDES, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN код: НОМЕР_5 .

По вищевказаній події, 19.11.2018 водій пошкодженого автомобіля ОСОБА_5 звернувся до Страховика із Повідомленням про ДТП.

На виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розпочало її розслідування.

За результатами проведених дій було оформлено Протокол технічного огляду пошкодженого автомобіля від 22.11.2018 року, який був взятий за основу при визначенні вартості матеріального збитку та який підписаний ОСОБА_5 без зауважень. Тобто. Відповідач у порядку, визначеному Законом, виконав свій обов`язок щодо огляду пошкодженого майна.

З метою оцінки завданої позивачу шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було складено Аварійний сертифікат № 205931 про вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, висновок про вартість від 21.12.2018 року та Звіт №35-D/98/5 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.12.2018 року. Розмір збитку в яких визначався станом на дату ДТП - 14.11.2018 року.

Згідно Аварійного сертифікату та Звіту №35-D/98/5, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача з урахуванням зносу склала 32 432,10 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розпорядженням до страхового акту № UA024/L01/01 прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 29 001,86 грн. (вартість відновлювального ремонту 32 432,10 грн. була зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на запасні частини та матеріали 3 430,24 грн. ПДВ), яке було перераховано на користь позивача.

Отримання даних коштів не заперечується позивачем та підтверджується доводами, викладеними у позовній заяві та наданим платіжним дорученням №28306 від 02.04.2019 року, а отже, не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України як обставини, що визнаються учасникам справи.

Отже, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не порушено норми Закону щодо порядку та строків виплати страхового відшкодування, здійснивши відшкодування завданого позивачу матеріального збитку.

Щодо доводів позивача стосовно невірного розрахунку суми страхового відшкодування та доплати до розміру страхового ліміту - 100 000,00 грн., ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вважає такі доводи безпідставними, з огляду на наступне.

Визначення розміру страхового відшкодування згідно Закону покладається виключно на Страховика.

Так, відповідно до ст. 29, п. 33.3 ст. 33, п. 34.2 ст. 34 Закону, у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності, саме на Страховика покладено обов`язок визначати розмір заподіяного збитку.

Самостійне обрання потерпілим експерта для визначення ним шкоди можливе лише у випадку, прямо передбаченому п. 34.3 ст. 34 Закону, - якщо представник страховика не з`явився у визначений строк для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконало свій обов`язок щодо врегулювання страхової події та визначення розміру збитку, тому підстави для прийняття та визначення розміру шкоди на підставі Звіту позивача, відсутні.

Представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що поданий позивачем до матеріалів справи Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 57/01-19 від 06.02.2019 року не є результатом проведення судової експертизи, а тому не є обов`язковим при здійсненні оцінки доказів у справі.

Відповідно до вказаного Звіту № 57/01-19 від 06.02.2019 року, експертом визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП у розмірі 52 681,28 грн.

Однак, позивачем не врахований той факт, що вартість матеріального збитку, зазначена у Звіті, не може бути прийнята за суму страхового відшкодування, що виплачується Страховиком, з огляду на ст. 36.2 Закону, яка зазначає, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додатку вартість.

Отже, Страховиком було розраховане та виплачене страхове відшкодування в межах, визначених Законом із вирахуванням ПДВ.

Звіт позивача № 57/01-19 не містить відомостей про розмір ПДВ, що не відшкодовуються Страховиком згідно ст. 36.2 Закону.

Позивачем не було надано доказів фактичного ремонту автомобіля автотранспортним підприємством, платником ПДВ, на підставі чого вартість відновлювального ремонту не зменшується на запасні частини та матеріали на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Також представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звертає увагу на відмінності у строках проведеної оцінки.

Так, доданий позивачем до позовної заяви Звіт № 57/01-19 був складений станом на 28.01.2019 року.

Як вбачається із поданих позивачем матеріалів до Звіту, датою огляду пошкодженого транспортного засобу для складання Звіту № 57/01-19 є також 28.01.2019 року.

Тобто, огляд ТЗ був проведений через 2 місяці після настання ДТП без присутності представника страховика.

Здійснення технічного огляду пошкодженого транспортного засобу після спливу 2-х місяців від дати ДТП з метою складання Звіту № 57/01-19 суперечить принципам та методам оцінки, визначеним Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики.

Отже, вартість ремонту транспортного засобу позивача, вказана у Звіті № 57/01-19 не відображає дійсну вартість ремонту, оскільки висновок складено з порушенням вимог Національного стандарту № 1 та Методики.

При цьому, представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вказав на невірність розрахованих сум позовних вимог.

Так, позивачем не вірно розраховано розмір матеріального збитку.

Як вбачається із матеріалів справи, вимоги до Страховика позивач обґрунтувала сумою 157 685,56 грн., яка складається із 52 681,28 грн. матеріального збитку та 105 004,28 грн. вартості відновлювального ремонту.

Проте, такі розрахунки позивача є такими, що суперечать нормам Закону.

Відповідно до п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Таким чином, позивач невірно додала дві суми 52 681,28 грн. та 105 004,28 грн. для визначення суми позовних вимог, оскільки лише 52 681,28 грн. є сумою матеріального збитку, що входить до вартості відновлювального ремонту 105 004,28 грн. (а не додається до нього), який зменшений на коефіцієнт зносу.

Страховик на підставі ст. 29 Закону відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку. Встановленому законодавством.

Отже, визначений Звітом № 57/01-19 розмір матеріального збитку розрахований з урахуванням зносу, становить 52 681,28 грн., а не 157 685,56 грн.

Вказує, що якщо брати за підставу Звіт позивача, то саме від суми 52 681,28 грн. слід вирахувати вже сплачені позивачем 29 001,86 грн. та зменшити дану суму на розмір ПДВ, що не відшкодовується Страховиком згідно ст. 36.2 Закону.

Оскільки відповідач у строки та у порядку, визначені Законом, виконав свій обов`язок щодо огляду пошкодженого майна, врегулювання страхової події та визначення розміру збитку, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить прийняти за підставу розрахунку страхового відшкодування Звіт № 35-D/98/5 відповідача, оскільки останній містить всі необхідні розрахунки, здійснені у відповідності до вимог Закону.

Зважаючи на викладене, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачем та сплатило позивачу страхове відшкодування у сумі, визначеної відповідно до законодавства.

З огляду на викладене, представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Аналогічний відзив від представника відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надійшов через канцелярію суду 12.11.2021 та зареєстрований за Вхід. № Вх-80901.

21.01.2022 до суду від представника відповідача-1 - ОСОБА_4 надійшов відзив на заяву сторони позивача в порядку ст. 49 ЦПК України, відповідно до якого представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У поданому відзиві представник наголошує, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). Чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Представник відповідача зазначає, що обґрунтовуючи розмір позовних вимог, позивач посилається на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №57/01-19, складений СОД ТОВ «Клевер Експерт», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 105 004,28 грн., коефіцієнт зносу 0,61%, а вартість матеріального збитку становить 52 681,28 грн.

Представник вказує на те, що відновити автомобіль позивача можна за 105 004,28 грн. з новими запасними частинами, однак оскільки транспортний засіб позивача вже був в експлуатації більше 10 років, необхідно враховувати зношення ТЗ, а тому застосувавши до вартості відновлювального ремонту (105 004,28 грн.) значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,61%, то вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 52 681,28 грн. (це і вартість матеріального збитку).

Таким чином, позивач зазнав в результаті ДТП матеріальну шкоду у розмірі 52 681,28 грн. Вартість матеріального збитку підлягає стягненню з відповідача-2 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Так, цивільно-правова відповідальність відповідача-1 на момент скоєння ДТП 14.11.2018 року була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5852347 з страховою сумою - 100 000,00 грн.

Таким чином, дорожньо-транспортна пригода від 14.11.2018 року за участю відповідача-1, чия цивільно-правова відповідальність застрахована у відповідача-2 є страховим випадком та передбачає для відповідача-2 наслідки обумовлені ст. 22 Закону про ОСЦПВВНТЗ (відшкодування шкоди) в межах 100 000,00 грн.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону про ОСЦПВВНТЗ).

Тобто, страховик - відповідач-2 має компенсувати позивачу вартість матеріального збитку, що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу в сумі 52 681,28 грн.

Також представник відповідача-1 вказав на те, що в разі, якщо позивач просить стягнути вартість відновлювального ремонту та не враховувати зношеність, він також має довести, що запчастини, які підлягають заміні зняті задовго з виробництва, тобто є необхідність купляти нові деталі нової модифікації, які випускаються замість тих, що були зняті з виробництва.

Зношеність пошкодженого транспортного засобу позивача має враховуватися в даному випадку при визначенні реального розміру збитків, оскільки позов пред`явлено про відшкодування збитків. Спричинених внаслідок ДТП, і факт, що для відновлення попереднього стану автомобіля позивача були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, позивачем не доведено.

Винна в ДТП особа має обов`язок відшкодувати збитки в тому розмірі, який би відновив пошкоджене майно потерпілого до того стану, яке воно було до ДТП (в разі якщо вартість матеріального збитку перевищує розмір страхової суми), а не удосконалити його.

Таким чином, позовні вимоги до відповідача-1 є такими, що не підлягають задоволенню.

27.01.2022 до суду від представника відповідача-1 ОСОБА_4 надійшло клопотання про призначення у справі судової авто-товарознавчої експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача-1 вказав на те, що позивачем в підтвердження своїх позовних вимог було надано Звіт про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу № 57/01-19 від 06.02.2019, проведеного СОД ТОВ «Клевер Експерт», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 105 004,28 грн., а вартість матеріального збитку становить 52 681,28 грн., коефіцієнт фізичного зносу становить 0,61%.

При цьому, відповідачем-2 було подано відзив на позовну заяву, в якому було долучено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 35-D/98/5, складений ФОП ОСОБА_6 , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту складає 51 626,15 грн., а вартість матеріального збитку становить 32 432,10 грн., коефіцієнт фізичного зносу становить 0,69 %.

Таким чином представник відповідача-1 зазначила, що матеріали справи фактично містять два розрахунки з визначенням вартості матеріального збитку в різних розмірах, а тому просила суд призначити у справі судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5) на вирішення якої поставити питання: яка вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Mercedes-Benz C 180» д.н.з. НОМЕР_2 без урахування ПДВ.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2022 року, було призначено у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

20.10.2022 до суду з Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 07.10.2022 № СЕ-19/111-22/31891-АВ.

01.11.2022 до суду від представника відповідача-1 ОСОБА_4 надійшли пояснення, у яких представник наголошує на тому, що позивачем не доведено жодним чином, що вартість матеріального збитку відповідає висновкам Звіту№ 57/01-19 від 06.02.2019 , складеного саме на замовлення позивача.

Оскільки відповідно до Звіту № 35-D/98/5, складеному ФОП ОСОБА_6 на замовлення Страховика, вартість матеріального збитку включаючи ПДВ становить 32 432,10 грн., що не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому обов`язок з виплати матеріального збитку позивачу лежить лише на страховій компанії та є повністю відшкодованим.

Таким чином, позовні вимоги до відповідачів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином, будь-яких заяв, клопотань, додаткових пояснень від позивача до суду не надійшло.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні та протягом розгляду справи заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача, на підставі наявних в справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів та їх позицію щодо позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 14.11.2018 о 10 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Монтажників, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_3 на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_5 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Так, вбачається, що ОСОБА_4 , 14.11.2018 о 10 год. 40 хв., в м. Києві по вул. Монтажників, 6, керуючи автомобілем марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 , на слизькій ділянці дороги не врахував дорожньої обстановки, не впорався із керуванням, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б). 12.1, 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача-1 ОСОБА_4 , що встановлено постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2018 по справі № 760/30409/18.

ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, вину визнав.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.

Постанова не оскаржувалася і набрала законної сили.

У відповідності з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, щодо обставин, місця та часу події вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_4 , якого визнано виним, зокрема у вчиненні ДТП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль «MERCEDES» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

Судом встановлено, що на час ДТП, цивільно - правова відповідальність відповідача-1 ОСОБА_4 була застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», згідно Полісу обов`язкового страхування № АМ.5852347.

Так, 24.06.2018 року між Прат «СК «ПЗУ Україна» та страхувальником ОСОБА_4 був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ.5852347, строком дії з 24.06.2018 року по 23.06.2019 року, відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль HONDA, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_4 .

Ліміт відповідальності за даним Полісом ОСЦПВВНТЗ становив 100 000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2018 водій пошкодженого автомобіля ОСОБА_5 звернувся до Страховика із Повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

На виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розпочало її розслідування.

За результатами проведених дій було оформлено Протокол технічного огляду пошкодженого автомобіля від 22.11.2018 року, який був взятий за основу при визначенні вартості матеріального збитку та який був підписаний ОСОБА_5 без зауважень.

З метою оцінки завданої позивачу шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було складено Аварійний сертифікат № 205931 про вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, висновок про вартість від 21.12.2018 року та Звіт №35-D/98/5 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.12.2018 року. Розмір збитку в яких визначався станом на дату ДТП - 14.11.2018 року.

Згідно Аварійного сертифікату та Звіту №35-D/98/5, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача з урахуванням зносу склала 32 432,10 грн. (з врахуванням ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розпорядженням до страхового акту № UA024/L01/01 прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 29 001,86 грн. (вартість відновлювального ремонту 32 432,10 грн. була зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на запасні частини та матеріали 3 430,24 грн. ПДВ), яке було перераховано на користь позивача.

Отримання даних коштів не заперечується позивачем та підтверджується доводами, викладеними у позовній заяві та наданим платіжним дорученням №28306 від 02.04.2019 року, а отже, не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України як обставини, що визнаються учасникам справи.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не було здійснено виплату суми страхового відшкодування у повному обсязі, оскільки згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 57/01-19 від 06.02.2019 року, проведеним СОД ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат оціночної діяльності № 874/18 від 08.11.2018 року) на замовлення позивача, становить 157 685,56 грн. (52 681,28 грн. - матеріальний збиток; 105 004,28 грн. - вартість відновлювального ремонту).

Позивач посилається на те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Загальна сума матеріальної шкоди становить 157 685,56 грн.

Платіжним дорученням №28306 від 02.04.2019 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 29 001,86 грн.

Отже, остаточно розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів становить: 157 685,56 грн. - 29 001,86 грн. = 128 683,70 грн.

Позивач вважає, що відповідач-2 зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу в межах суми страхового відшкодування, яка згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» станом на 2018 рік становила 100 000 грн.

З урахуванням здійсненої суми виплат залишок боргу відповідача-2 перед позивачем складає 100 000,00 грн. - 29 001,86 грн. = 70 998,14 грн.

На відповідача-1 покладається обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду позивачу поза межами суми страхового відшкодування, а саме: 157 685,56 грн. - 100 000,00 грн. = 57 685,56 грн.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 29 001,86 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідачам, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено судом, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розпорядженням до страхового акту №UA024/L01/01 прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 29 001,86 грн. (вартість відновлювального ремонту 32 432,10 грн. була зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на запасні частини та матеріали 3 430,24 грн. ПДВ), яке було перераховано на користь позивача.

Отримання даних коштів не заперечується позивачем та підтверджується доводами, викладеними у позовній заяві та наданим платіжним дорученням №28306 від 02.04.2019 року, а отже, не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України як обставини, що визнаються учасникам справи.

Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням абзац 2 п.36.2 ст.36 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України № 1961-V встановлено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Зважаючи на викладене, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачем та сплатило позивачу страхове відшкодування у сумі, визначеної відповідно до законодавства.

Враховуючи навдене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог до відповідача-2 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Оцінюючі наданий позивачем на підтвердження вартості відновлювального ремонту доказ, а саме Висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 57/01-19 від 06.02.2019 року, складений СОД ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат оціночної діяльності № 874/18 від 08.11.2018 року) на замовлення позивача, згідно якого вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 157 685,56 грн.; значення фізичного зносу - 0,61; вартість придатних залишків - не розраховувалась; вартість матеріального збитку складає - 52 681,28 грн., суд звертає увагу на те, що зазначений Висновок був складений станом на 28.01.2019 року.

Як вбачається із поданих позивачем матеріалів до Звіту, датою огляду пошкодженого транспортного засобу для складання Звіту № 57/01-19 є також 28.01.2019 року.

Тобто, огляд ТЗ був проведений через 2 місяці після настання ДТП без присутності представника страховика.

Отже, відповіді на питання щодо визначення вартості матеріального збитку, які були поставлені на вирішення експерта у Звіті №57/01-19, були надані не станом на дату ДТП., що є порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої 24.07.2009 року за №1335/5/1159, а тому не відображають дійсного технічного стану автомобіля станом на дату ДТП.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена 24.07.2009 р. за № 1335/5/1159 встановлюється порядок оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Вимоги Методики, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України та фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень (п. 1.3 Методики).

Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

У поданому позові, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач вказує, що відповідно до поданого Звіту№57/01-19, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 105 004,28 грн.

Однак, з поданого позивачем Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 57/01-19 від 06.02.2019 року, складеного СОД ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат оціночної діяльності № 874/18 від 08.11.2018 року) на замовлення позивача, 105 004,28 грн. - це вартість відновлювального ремонту ТЗ без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Натомість, вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а відповідно і вартість матеріального збитку, завданого у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу «MERCEDES» державний номер НОМЕР_2 , становить саме 52 681,28 грн.

Разом з тим, стороною позивача не надано жодних доказів понесення витрат на ремонт автомобіля, як фактичні витрати.

Крім того, на час вирішення спору по суті позивачем не було надано підтверджень про сплату позивачем ремонту автомобіля, що унеможливлює однозначне визначення розміру збитків.

27.01.2022 до суду від представника відповідача-1 ОСОБА_4 надійшло клопотання про призначення у справі судової авто-товарознавчої експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача-1 вказав на те, що позивачем в підтвердження своїх позовних вимог було надано Звіт про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу № 57/01-19 від 06.02.2019, проведеного СОД ТОВ «Клевер Експерт», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 105 004,28 грн., а вартість матеріального збитку становить 52 681,28 грн., коефіцієнт фізичного зносу становить 0,61%.

При цьому, відповідачем-2 було подано відзив на позовну заяву, в якому було долучено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 35-D/98/5, складений ФОП ОСОБА_6 , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту складає 51 626,15 грн., а вартість матеріального збитку становить 32 432,10 грн., коефіцієнт фізичного зносу становить 0,69 %.

Таким чином представник відповідача-1 зазначила, що матеріали справи фактично містять два розрахунки з визначенням вартості матеріального збитку в різних розмірах, а тому просила суд призначити у справі судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5) на вирішення якої поставити питання: яка вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Mercedes-Benz C 180» д.н.з. НОМЕР_2 без урахування ПДВ.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2022 року, було призначено у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

20.10.2022 до суду з Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 07.10.2022 № СЕ-19/111-22/31891-АВ.

Судова експертиза не була проведена у зв`язку з невиконання стороною позивача вимог судового експерта.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача до відповідача-1 ОСОБА_4 .

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачкою адміністративного правопорушення позивачка, зазнала майнових втрат внаслідок пошкодження її автомобіля та душевних страждань, було змінено її звичайний спосіб життя.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, сама дорожньо-транспортна пригода призвела до переживань позивача, душевного дискомфорту, факт того, що діями відповідача ОСОБА_4 позивачці завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останньої, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття нею негативних емоцій, неможливість користуватися автомобілем внаслідок ДТП, тому суд вважає вірним, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди - 2 000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. за № 4, ст.ст. 11. 15, 16, 22, 23, 979, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_3 (адреса реєстації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_8 ) моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2024.

Суддя О.М. Букіна