Справа № 346/1697/24
Провадження № 22-ц/4808/968/24
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2024 року під головуванням судді Калинюка О.П. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Позовну заяву мотивувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , який проживає з нею. Також заочним рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина, які не є достатніми та не покривають навіть частини усіх витрат, які вона несе на утримання дитини.

Посилаючись на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачка просила: позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 ; змінити розмір аліментів, а саме їх збільшити, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 4 000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування, виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та збільшення розміру аліментів до 4 000 грн щомісячно, визнано неподаною та повернуто позивачці.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, то такий позов може подаватися за вибором позивача згідно зі ст. 28 ЦПК України.

Вона заявила дві вимоги - про позбавлення батьківських прав та про збільшення розміру аліментів, тому справа може бути розглянута за правилами альтернативної територіальної підсудності, тобто за її вибором.

Справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до ст. 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 15 ст. 28 ЩІК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.

Таким чином, у разі пред`явлення до батька дитини вимоги не лише про позбавлення його батьківських прав, а й про стягнення аліментів (або збільшення розміру аліментів у разі якщо аліменти вже стягуються за рішенням суду), вона має право звернутись до суду за місцем свого перебування/проживання. Крім того, можна дійти висновку, що під час звернення до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, можна також, заявляти вимогу про збільшення розміру аліментів.

Тому, ухвала Коломийського міськрайонного суду від 08 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без руху прийнята з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. А в силу неправильного застосування норм права, оскаржувана ухвала Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2024 року підлягає скасуванню.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Коломийського міськрайонного суду.

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_1 позовну заяву про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина та збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 08.04.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Копія цієї ухвали отримана позивачкою 24.04.2024, однак станом на 10.05.2024 не виконано вимоги вказаної ухвали та у встановлений строк недоліки не усунуто.

Відповідно до ухвали Коломийського міськрайонного суду від 08.04.2024 про залишення позовної заяви без руху позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Зі змісту положень ст. 166 СК України, ст. 175, 274 ЦПК України суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено можливості розгляду в одному провадженні вимог, які заявлені позивачем. Крім того, кожна із позовних вимог мають різні види територіальної підсудності, предмети та межі доказування, обставини, які підлягають з`ясуванню, та можуть розглядатися в різних порядках позовного провадження (загальне та спрощене), а також різну територіальну підсудність. Так, спір про позбавлення батьківських прав територіально підсудний лише суду, розташованому за зареєстрованим місцем проживання відповідача та підлягає розгляду виключно в порядку загального позовного провадження. Вимога про збільшення розміру аліментів може бути вирішена одним із судів за місцем проживання сторін (за вибором позивачки) та в порядку спрощеного позовного провадження. Тому, спільний розгляд заявлених позивачем вимог не відповідатиме вимогам цивільного процесуального закону. Позивачці надано семиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків шляхом подання належно оформленої позовної заяви із зазначенням змісту позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, ураховуючи таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.

Дотримання правил підсудності при вирішенні питання про відкриття провадження є однією з вимог чинного цивільного процесуального закону і повинно неухильно дотримуватися судами.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Ця стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до статті 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (частина п`ятнадцята 28 ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 200/11563/18.

Звертаючись із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 та збільшити розмір аліментів з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі до 4 000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху та в подальшому визнаючи її неподаною і повернувши позивачці, суд першої інстанції не врахував, що у позовній заяві вимоги про позбавлення батьківських прав поєднуються з вимогою про збільшення розміру стягуваних аліментів, тому такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що позивачкою порушено вимоги процесуального закону щодо територіальної підсудності справ та неможливості об`єднання заявлених нею кількох позовних вимог, які належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене та вимоги положень статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує право особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, висновок суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд вважає, що при наявності таких порушень процесуального закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі та постановлена судом з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 16 липня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин