Номер провадження: 22-ц/813/3132/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04.06.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про витребування інформації у справі за позовом ОСОБА_1 до Пересипської (раніше Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання зняти з реєстрації особу, яка не має права користуватися житлом і не проживає в ньому та укласти договір найму житлового приміщення, -

встановила:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Пересипської (раніше Суворовська) районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання зняти з реєстрації особу, яка не має права користуватися житлом і не проживає в ньому, та укласти договір найму житлового приміщення, у якому просив:

- визнати втраченим право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , особою « ОСОБА_2 », зобов`язати відповідача зняти його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 та його донькою ОСОБА_3 , зобов`язати відповідача укласти з позивачем договір найму житла.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , полковник запасу, з 1975 року по 2004 роки проходив службу у Збройних Силах, ветеран військової служби; має вислугу років у ЗС календарна 29 р. 03 міс., пільгова 34 р. 01 міс. У Збройних Силах України з 1992 року; в системі оперативна агентурна розвідка прослужив понад 19 років, пройшов усі посади оперативного складу її периферійних військових частин. З 07 липня 1999 року працював у в/ч НОМЕР_1 на посаді заступника командира з оперативної роботи, а з квітня 2003 року до її розформування в жовтні 2004 року виконував обов`язки командира частини. 30.10.2004 року військова частина НОМЕР_1 припинила своє існування. На період його лікування у військовому шпиталі і до надходження наказу МО щодо його звільнення до запасу позивач був зарахований у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 , де також став на квартирний облік. Згідно з наказом Міністерства оборони України від 03.12.2004 року №1086 його було звільнено з військової частини до запасу у зв`язку зі скороченням штатів із причин реформування Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок МО України та з правом носіння військової форми одягу.

Вказував, що рішенням житлової комісії військової частини від 07.07.1999 року він був зарахований на квартирний облік для поліпшення житлових умов в м. Одеса. 14.12.2004 року був виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 , перебуває на квартирному обліку у цій же військовій частині Одеського гарнізону МО України.

ОСОБА_1 посилався на те, що 01.10.2016 року він звернувся до керівництва Одеської міської ради з проханням про укладення з ним договору найму житла за адресою: АДРЕСА_1 . Між тим, дане звернення було розглянуто Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради та згідно відповіді Одеської міської ради, позивачу було відмовлено в укладенні договору найму.

Вказував, що 22 роки тому вказана житлова площа стала вважатись службовою (без відповідного рішення міської ради) і протягом понад 5 років (1994-2000 р.р.) використовувалась в інтересах оперативно-розшукової діяльності (ОРД), розформованої у 2004 року без правонаступників військовою частиною НОМЕР_1 Військово-морських Сил ЗС України. На думку позивача, квартири оформлювались на віртуальних осіб (тих, яких не існує в об`єктивній реальності), використовувались за призначенням не більше 5 років, потім протягом 5 років забезпечувався режим нерозголошення факту здійснення на їх базі ОРД. Лише через 10 років вони мали передаватись власникам місцевим органам влади.

Квартира по АДРЕСА_2 , за клопотанням невідомої посадової особи Одеської міської ради, у 1994 році була передана для розподілу не до КЕВ Одеського гарнізону, а безпосередньо до військової частини НОМЕР_3 , в результаті чого вона опинилась поза обліками квартирно-експлуатаційних органів МО України. Зазначена військова частина розподілила дану квартиру на особу, якої не існує, - ОСОБА_2 ; організовувала виготовлення на нього посвідчення військовослужбовця та паспорту громадянина України; отримала у ІНФОРМАЦІЯ_1 ордер на вселення на житлову площу. 30 грудня 1999 року закінчились строки безпечного використання об`єкту за прямим призначенням, незважаючи на те, що його експлуатація в інтересах ОРД продовжувалася й надалі. Утримання житла до грудня 1999 року (протягом 5 років) здійснювалась в/ч НОМЕР_1 за кошти, що виділялись для цього в/ч НОМЕР_4 ; з січня 2000 року остання припинила бюджетне фінансування об`єкту та зняла його з бухгалтерського обліку.

ОСОБА_1 посилався на те, що у жовтні 2000 року командир військової частини запропонував йому вселитись разом із родиною на жилу площу з умовним найменуванням «службова квартира АДРЕСА_3 » (СК №28, АДРЕСА_1 ) і проживати в ній без реєстрації та за умови погашення боргів по її утриманню за власні кошти за попередній період і оплати всіх платежів щодо житла у майбутньому на ім`я гр. України ОСОБА_2 , який за документами є її наймачем. Вказував, що з огляду на відсутність у його сім`ї житла у м. Одесі та реальність перспектив отримання ордеру на проживання у цій квартирі в майбутньому, після скасування грифу таємності у квітні 2006 року, позивач погодився.

У 2002 році начальником ГУР МО було прийнято рішення про передачу частин квартир неофіційного умовно службового житлового фонду частин оперативного підпорядкування в особисту власність оперативних офіцерів та членів їх сімей, які на них проживають. До в/ч НОМЕР_1 зі служби ОАР ГУР (14 служба, колишня 11 служба в/ч НОМЕР_4 ) надіслано документ за вих.№114/4/086 від 25.02.2003 року, який рекомендував розпочати підготовку до переоформлення СК на осіб, які в них проживають і утримують об`єкти за власні кошти.

ОСОБА_1 вказував, що 03 березня 2003 року відбулося засідання житлової комісії (протокол №3) в/ч НОМЕР_1 , яка гласно розглянула заяви претендентів на квартири про надання їм житла та саме йому, полковнику ОСОБА_1 як першому в черзі «першочерговиків» в/ч, була розподілена двокімнатна квартира по АДРЕСА_2 . Увесь пакет необхідних документів для прийняття рішення було відправлено до ГУР МО. Однак згодом, з невідомих причин, цю роботу було припинено.

У подальшому, 12 липня 2004 року, начальник ГУР МОУ видав наказ №0052/111 про прийняття на керівництво від військових частин оперативного підпорядкування, що розформовуються, усіх службових квартир разом із документами на них та майном, яке в них знаходиться. Проте наказ не доводився ні до Командувача, ні до начальника штабу, ні до начальника розвідки, ні до начальника Морського розвідувального центру ВМС ЗС України. На думку позивача, з огляду на відсутність між ГУР МО та в/ч НОМЕР_1 ВМС ЗС України відносин правонаступництва, такий наказ для військової частини є недійсним.

ОСОБА_1 вважав, що з 27.04.2006 року в/ч НОМЕР_4 мала б, за сприяння місцевої влади м. Одеса, легалізувати житло шляхом виведення із використання паперів вигаданої особи, та оформлених на неї документів на права вселення в квартиру і проживання в ній і переоформити житлову площу на позивача з його членами родині. Між тим, вказаного зроблено не було та за весь час проживання його родини у спірній квартирі не було вирішено питання щодо укладення з ним відповідного договору найму.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Предметом позову є - зобов`язання зняти з реєстрації особу, яка не має права користуватися житлом і не проживає в ньому та укласти договір найму житлового приміщення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне витребувати у Суворовського районного відділу в місті Одеса Державної міграційної служби України інформацію, щодо особи, якій 23 листопада 2001 року був виданий паспорт серії НОМЕР_5 .

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6, 7 ст.84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.13, 81, 84, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Витребувати у Суворовського районного відділу в місті Одеса Державної міграційної служби України (м. Одеса, вул. Кримська, 62) відомості про особу, якій 23 листопада 2001 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області був виданий паспорт серії НОМЕР_5 , якщо такий паспорт (серія НОМЕР_5 ) не видавався, зазначити яким органом він був виданий та на яке ім`я, надати копію.

Строк виконання ухвали суду 10 днів з моменту отримання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе