Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2024 Справа №607/8242/24 Провадження №2/607/2150/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря с/з Кузьменкової О. І.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у лютому 2022 року її чоловік, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний по мобілізації з села Козівка Тернопільського району Тернопільської області. У неї на руках залишилось двоє неповнолітніх дітей. Вона навіть не знає, де служить її чоловік, грошових коштів на утримання дітей вона не отримує, через що вона вимушена звернутись до суду про сплату аліментів. Вона повинна надати суду інформацію про службу її чоловіка, однак їй надають невірну інформацію.

У відповідь вона отримала листа з ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.03.2024 за №10/2/4113, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Однак, відповіді по суті, де саме конкретно знаходиться її чоловік їй не надали.

Таким чином, на порушення вимог пункту 2 розділу VII Інструкції Відповідач- ІНФОРМАЦІЯ_5 не виконав свого обов`язку та не направив її запиту безпосередньо до військової частини за останнім відомим місцем проходження служби її чоловіком до відповідної служби персоналу вищого штабу (органу військового управління) або кадрового центру, у яких ведеться облік особового складу цієї військової частини. Увесь тягар розшуку чоловіка та місця його теперішнього знаходження відповідач поклав на неї.

Невиконанням приписів Інструкції відповідачем спричинило їй моральні шкоду, яку вона оцінила в розмірі 148 220 грн., яка завдана їй моральна шкода полягає у порушенні її нормального ритму життя. У неї на утриманні двоє дітей, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки забрав по мобілізації чоловіка та кинув її напризволяще з дітьми. І що, вона тепер самотужки повинна шукати чоловіка, відриваючись від виховання та догляду за дітьми.

У зв`язку із недосягненням згоди, щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить стягнути з відповідачів на її користь 148 220,00 грн моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав та обґрунтувань викладених у нього.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачу була надана відповідь на його запит. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки співвідповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою співвідповідача та заподіяною шкодою. У своїй позовній заяві позивач не довів належним чином факт вчинення ІНФОРМАЦІЯ_7 протиправної поведінки, наслідком якої стало спричинення позивачу моральної шкоди та у чому саме полягає понесена ним моральна шкода, а також не обґрунтував з яких міркувань він виходив при визначені суми в 148 220 гривень, якою він оцінює ніби то завдану йому моральну шкоду та чим це підтверджується. Враховуючи вищезазначене підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Тому вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, а також відсутні підстави для задоволення позову та відповідно моральної шкоди, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив у якому зазначив, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 не надав інформації щодо її чоловіка і не виконав вимоги закону та не направив запит за належністю. Також відповідачем не спростовано жодного його аргументу, з приводу заподіяної моральної шкоди, тому просить позов задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував причинно - наслідкового зв`язку між діями чи рішеннями органу державної влади та понесеними моральними стражданнями. Відтак просив у задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання пояснення не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду залучено співвідповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що ОСОБА_2 перебуває з 06.07.2007 у зареєстрованому шлюбі зОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, серія НОМЕР_2 від 06.07.2007.

Від даного шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , та малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 22.01.2015.

ОСОБА_2 звернулася із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав їй відповідь від 02.03.2024 за №10/2/4113, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 звернулася із запитом до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), яка надала відповідь, що військовослужбовець ОСОБА_3 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 не проходив і у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 не рахується.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо наданням інформації на запит, позивач понесла втрати немайнового характеру, пов`язані із заподіяння моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідачів в її користь в розмірі 148 220,00 грн.

Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статті 56 Конституції України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно доводів позивача моральна шкода полягає в моральних фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у її життя, зокрема, вимушена нести вагомі втрати немайнового характеру, пов`язані з ненаданням її інформації за її запитом.

Позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, зокрема не доведено, що він зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань)чи реабілітації, завдання шкоди із підстав, які зазначені у позові.

Суд зазначає, що позивач може захистити свої права на утримання дітей та отримання інформації про чоловіка шляхом звернення до суду у встановленому порядку, в разі не надання йому інформації, в тому числі і неповної.

Втім, наявність певних недоліків у діяльності відповідача, саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Сам лише факт хвилювання позивача не є належним доказом її втрат немайнового характеру.

Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_2 .

відповідачі:

1. ІНФОРМАЦІЯ_6 , унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 07704709, місцезнаходження вул. С. Стрільців, буд. 2, м. Тернопіль;

2. Державна казначейська служба України, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37567646, місцезнаходження вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 21661556, місцезнаходження АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 15 липня 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко