Номер провадження: 22-ц/813/2540/24
Справа № 496/1665/23
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Буран В.М. 13 вересня 2023 року у м. Болград Одеської області, -

встановила:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що відповідачка виїхала у республіку Нідерланди, де уклала трудовий контракт та працює за контрактом, при цьому залишила дітей із позивачем. Наразі відповідачка не займається вихованням і матеріальним утриманням дітей, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідачка позов визнала та повідомила про свою згоду на проживання дитини разом із батьком та згоду сплачувати аліменти.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було закрито за відсутності предмету спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка ОСОБА_2 визнала, що будь-якої допомоги на утримання дитини вона не надає. У зв`язку із тим, що мати дитини мешкає окремо, є необхідність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і вказане також необхідне для представництва інтересів дитини без отримання згоди матері, яку отримати неможливо, що передбачено ч. 5 ст. 157 СК України.

Сторони про розгляд справи на 30 січня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явилися: ОСОБА_1 , представник третьої особи..

Відповідача про розгляд справи на 30 січня 2024 року було сповіщено за допомогою SMS-повідомлення на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, обґрунтований тим, що відповідачка виїхала у республіку Нідерланди, де уклала трудовий контракт та працює за контрактом, при цьому залишила дітей із позивачем. ОСОБА_2 не займається вихованням і матеріальним утриманням дітей, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідачка на електронну адресу суду надіслала заяву, у якій позов визнала та повідомила про свою згоду на проживання дитини разом із батьком, а також висловила свою згоду сплачувати аліменти.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що письмове визнання відповідачкою позову про визначення місця проживання дитини разом із батьком та стягнення аліментів свідчить про відсутність спору між сторонами.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу).

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, підготовче судове провадження це стадія судового процесу, в якій з`ясовується предмет спору, позовні вимоги, заперечення на позовні вимоги, склад учасників судового процесу, вирішення відводів, характер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкодного розгляду справи по суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до суті сенсу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі ст. 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених ст. ст. 206, 207 ЦПК України.

Вказаного суд першої інстанції не врахував, на підставі чого дійшов необґрунтованого висновку про можливість закриття провадження у даній справі при проведенні підготовчого судового засідання.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Згідно правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 зазначено, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Колегія суддів доходить до висновку, що у даній справі спор між сторонами не вирішений, оскільки не врегульованим залишилось питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у тому числі є необхідним для представництва інтересів дитини без отримання згоди матері, яку отримати неможливо, що передбачено ч. 5 ст. 157 СК України. Також не вирішеним залишається питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки посилання суду першої інстанції на наявність лише письмового визнання ОСОБА_2 позову про визначення місця проживання дитини разом із батьком та стягнення аліментів, за відсутності судового рішення, яким було б встановлено місце проживання дитини та визначено розмір аліментів на його утримання, не свідчить про вирішення судом спірних правовідносин та жодним чином не відповідає найкращим інтересам дитини.

Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про визначення місця проживання дитини разом із батьком та стягнення аліментів врегульовані письмовою заявою ОСОБА_2 про визнання позову, у зв`язку з чим предмет спору між сторонами відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку із чим ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року -скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 лютого 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе