Справа № 367/2298/24
Провадження №2/367/3353/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2024 року Ірпінський міський суд Київької області в складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участю секретаря Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення (скасування) з під арешту майна,-

в с т а н о в и в

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до Кіровоградської обласної прокуратури про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення (скасування) з під арешту майна, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні прокурорів прокуратури Кіровоградської області перебувало кримінальне провадження №0000434 зареєстроване 26.05.2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передачених ч. 4 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України. 31.08.2016 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Кіровоградської області юристом І класу Лещенком В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000434 від 26.05.2014 року за підозрою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того відповідно до вищевказаної постанови запобіжний захід обраний стосовно підозрюваних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , - скасовано. Арешти накладені на майно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - скасовано. Вилучені в ході досудового розслідування особисті речі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - повернуто.

Вказав, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, номер інформаційної довідки 354205684 від 13.11.2023 року наявні обтяження: номер запису про обтяження 10290385; документи, подані для державної реєстрації: Постанова про накладення арешту на майно, серія та номер: К.C. №049-3276, виданий 29.08.2011, видавник: Генеральна прокуратура України, слідчий в ОВС Генеральної прокуратури України молодший радник юстиції Кулеша П.В.; відомості про суб?єктів обтяження : особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; Обтяжувач: Генеральна прокуратура України; зміст, характеристика обтяження: р. № 846, вx. №4565/02-32 від 05.09.2011 р.; Опис предмета обтяження: Все майно.

Зазначив також, що згідно з відповіді на адвокатський запит встановлено, що 11.08.2011 року старшим слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 винесено постанову про порушення кримінальної справи №49-3276 за ознаками вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. 29.08.2011року слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 винесено постанову в кримінальній справі № 49-3276 про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось.

Крім того зазначив, що 19.01.2024 року він, звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_8 , Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області з заявою про зняття арештів з належного йому майна надавши при цьому державному реєстратору всі наявні у нього документи, в тому числі і належним чином засвідчену постанову про закритя кримінального провадження від 31.08.2016 року.

Вказав, що 22.01.2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 , Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області за результатом розгляду заяви позивача про зняття арешту з належного йому майна, прийнято рішення №71215618 про відмову в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об?єкт незавершеного будівництва, майбутній об?єкт нерухомості, що набрало законної сили; рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об?єкт нерухомості. Постанова про закриття кримінального провадження відсутня в переліку документів для реєстрації обтяження.

Також вказав, що станом на 07.03.2024 року позивач позбавлений права на вільне володіння, користування та розпорядження належним кому майном.

У зв`язку із вищевикладеним просив зняти арешт всього майна (рухомого та нерухомого майна) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту, серія та номер К.С. №49-3276, виданої 29.08.2011, видавник Генеральна прокуратура України, слідчий в ОВС генеральної прокуратури України молодший радник юстиції Кулеша П.В., обтяжувач: Генеральна прокуратура України, код ЄДРПОУ: інша причина відсутності коду, адреса: Україна, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, особа майно/права якої обтяжується: ОСОБА_1 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив.

17.04.2024 до суду від представника відповідача за довіреністю Правденко Ю.В., надійшов відзив на позовну заяву, де вказали, що Кіровоградська обласна прокуратура законодавчо не наділена повноваженнями щодо скасування накладеного арешту на майно та, не може бути належним відповідачем у цій справі, оскільки арешт на майно вже знятий постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Кіровоградської області від 31.08.2016. Кримінальну справу, в межах якої на майно позивача накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу направлено не було. У зв`язку із викладеним вище просили відмовити позивачу у задоволенні позову.

25.04.2024 року до суду від представника позивача адвоката Куц Я.О. надійшла відповідь на відзив, де вказано, що представник відповідача, свідомо не зазначає, що Кіровоградська обласна прокуратура не вчинила жодних дій для реалізації прийнятого рішення, а саме не направила вищезазначену постанову для виконання до компетентних органів, що в свою чергу і призвело до порушення Конституційних прав позивача на вільне володіння та розпорядження належним йому майном. У зв`язку із чим просили позов задовольнити повністю та зняти арешт всього майна (рухомого та нерухомого) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту, серія та номер К.С. №49-3276.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Згідно з ч 2, 3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.

Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 354205684 від 13.11.2023 року, наявні обтяження: номер запису про обтяження 10290385; документи, подані для державної реєстрації: постанова про накладення арешту на майно, серія та номер: К.C. №049-3276, виданий 29.08.2011, видавник: Генеральна прокуратура України, слідчий в ОВС Генеральної прокуратури України молодший радник юстиції Кулеша П.В.; відомості про суб?єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Генеральна прокуратура України; зміст, характеристика обтяження: р. № 846, вx. №4565/02-32 від 05.09.2011 р.; опис предмета обтяження: все майно.(а.с.19-26)

Згідно з копією постанови про накладення арешту на майно від 29 серпня 2011 року, накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , де б воно не знаходилося і в чому б воно не виражалось.(а.с.31)

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 (провадження №14-516цс19), спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 № 6-26цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) від 15.05.2019.

Згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), накладення арешту на майно скасовується коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Суд, за правилами КПК 1960 року, має повноваження скасувати арешт майна відповідно до ст. 248 КПК України при закритті справи, та відповідно до ст. 324 КПК України при постановленні вироку.

Встановлено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2016 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000434 від 26.05.2014 року за підозрою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Запобіжний захід обраний стосовно підозрюваних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , - скасовано. Арешти накладені на майно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - скасовано. Вилучені в ході досудового розслідування особисті речі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - повернуто.(а.с.37-49)

У рішенні ЄСПЛ у справі «Uzan та інші проти Турції» (скарги № 9620/05, 41487/05, 17613/08 і 19316/08) від 05.03.2019, Європейський Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції (право на мирне володіння майном).

Позивач, після винесення постанови про закриття кримінального провадження, має право володіти, користуватися та розпоряджатися усім своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на все належне йому майно.

Судом встановлено, що 19.01.2024 позивач ОСОБА_1 , звернувся до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію прав (обтяження речового права), однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_8 , Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, Київська область від 22.01.2024 року №71215618 про відмову в проведенні реєстраційних дій вирішено відмовити у проведенні реєстраційних дій за Заявою, на підставі того, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили; рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Постанова про закриття кримінального провадження відсутня в переліку документів для реєстрації обтяження.(а.с.50-51)

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, арешт накладений на майно позивача порушує його право, реалізувати свої Конституційні права.

Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна впливають на права позивача, а тому, з метою недопущення порушення прав позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо зняття арешту з майна задовольнити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені відповідними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом звільнення (скасування) з під арешту майна - задовольнити.

Зняти арешт всього майна (рухомого та нерухомого майна) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту, серія та номер К.С. № 49-3276, виданої 29.08.2011, видавник Генеральна прокуратура України, слідчий в ОВС генеральної прокуратури України молодший радник юстиції Кулеша П.В., обтяжувач: Генеральна прокуратура України, код ЄДРПОУ: інша причина відсутності коду, адреса: Україна, м. Київ, вул. Різницька, 13/15; особа майно/права якої обтяжується: ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Кіровоградська обласна прокуратура, , адреса: 25006, м. Кропивницький, проспект Європейський, буд. 4.

Суддя: Д.С. Кухленко