Провадження № 2/175/2504/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" липня 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_2 . На початку грудня 2023 року, перебираючи особисті речі померлої бабусі у будинку за вищевказаною адресою, позивачка знайшла заповіт, складений на її ім`я ОСОБА_3 на випадок своєї смерті. 06.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловйової С.С. з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку для прийняття спадщини. В обґрунтування причини пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, позивачка посилається на те, що про існування заповіту до грудня 2023 року не знала. На підставі вищенаведеного, просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини терміном шість місяців.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , про що 03.12.1957 року зроблено актовий запис №27. Батьком записаний ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 , під час якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_8 , про що зроблено актовий запис №609, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом рацс м. Краматорськ Донецької області. Батьком записаний ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , 22.11.1983 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розірвано, про що зроблено актовий запис №1045.

ОСОБА_9 27.05.2002 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , про що Нащьокинською сільською адміністрацією Анинського району Воронежської області зроблено актовий запис №02. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Заочним рішенням мирового судді судової дільниці №1 Анинського району Воронежської області від 25.12.2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірвано.

26.08.2009 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 було видано свідоцтво на право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , зареєстровано в реєстрі за №3602.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, ОСОБА_8 11.05.1994 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , про що зроблено актовий запис №13. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_13 ».

23.04.1996 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 розірвано.

02.07.2002 року ОСОБА_14 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №355. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_16 та ОСОБА_16 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області від 06.12.2002 року, ОСОБА_1 народилася23.11.2002 року, про що зроблено актовий запис №1246. Батьком записаний ОСОБА_15 , матір`ю ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26.12.2016 року шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 розірвано.

26.01.2021 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за 174, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, усе своє майно заповідає ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Полтавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 25.10.2022 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №275.

Відповідно до довідки щодо реєстрації місця проживання №17883, ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За вищевказаною адресою була зареєстрована одна.

За заявою ОСОБА_1 від 06.12.2023 року після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловйової С.С. від 06.12.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки остання пропустила строк для прийняття спадщини.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1272 ЦК України, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Дослідженими матеріалами справи судом встановлено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто крім її онуки ОСОБА_1 до нотаріуса не звертався, відомості про наявність спадкоємців, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку, також відсутні. При цьому донька спадкодавця ОСОБА_2 , на спадщину не претендує.

Таким чином ОСОБА_1 має право на отримання спадщини за заповітом, проте остання пропустила встановлений чинним законодавством строк для прийняття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті бабусі, позивачка посилається на те, що про існування заповіту не знала.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 133/1880/18 (провадження № 61-12000св19) від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19).

Суд бере до уваги те, що позивачка не знала про існування заповіту до грудня 2023 року, у зв`язку з чим вважає причину пропущення строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини поважною.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачка у своїй заяві не заперечувала проти задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

При цьому суд вважає, що тримісячний строк є достатнім терміном для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини та реалізації свого права на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 27, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці.

Обчислення визначеного додаткового строку почати з дня набрання рішення суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель