1Справа № 331/7744/23 2/335/812/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Радченко А.Є., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2023 ОСОБА_2 , в особі представника-адвоката Шлецер А.А., звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з неї на підставі наказу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2023 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) в твердій грошовій сумі щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2023 року з неї було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.05.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Проте, на сьогоднішній день вона не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки її матеріальний стан дуже погіршився.

Водночас, вона проживає у квартирі своїх батьків, сплачує комунальні послуги та робить ремонт, щоб у подальшому були всі умови для того щоб дитина проживала разом з нею. Незважаючи на це, також виплачує кредит у загальній сумі 30 000 грн. Та з 2021 року згідно консультативного висновку невролога ОСОБА_2 має діагноз: остеохондроз хребта у дорослих, множинні відділи хребта, зараз проходить медикаментозне лікування та перебуває на обліку. Проте, по можливості, завжди купує те, що потрібно та цікавиться життям доньки.

Також, позивач звернула увагу, що при подачі аліментів, відповідач вказав невірне прізвище боржника, не дізнавшись, де вона працює та аліменти почали приходити по середній заробітній платі по регіону, а її заробітна плата на порядок менше.

Крім того, зазначила, що існують проблеми з побаченнями дитини з матір`ю, бо батько незаконно відібрав доньку та перешкоджає бачитись та піклуватись про нею.

Так, станом на 25.10.2023 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя розглядається справа за позовом батька дитини про визначення місця проживання дитини, не зважаючи на те, що дитина вже довгий час проживає з батьком, через складне фінансове становище ОСОБА_2 , а позивачка не перешкоджає цьому, лише бажає по можливості бачитись з дитиною та всіма зусиллями допомагати їй.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами просила позов задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2023 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 передано за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2023 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 07.02.2024 року.

15.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що доводи позивача щодо наявності проблеми з побаченнями дитини з матір`ю не стосуються предмету доказування у даній справі. Також, при подачі до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ним було вказано останнє відоме прізвище позивачки, крім того, не є процесуальним обов`язком при подачі зазначати місце роботи боржника. Разом з цим, вважає, що наявність кредитних зобов`язань, проведення ремонту в квартирі, не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначені розміру аліментів, так і при розгляді питання про їх зменшення. А отже, факт відсутності у матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не звільняє її від обов`язку по утриманню дитини у розмірі, який буде забезпечувати гармонійний розвиток дитини.

В свою чергу, встановлений позивачці діагноз остеохондроз хребта, не є свідченням того, що наведена обставина вплинула на її можливість працювати і отримувати дохід, та не підтверджує зміни її майнового стану, оскільки вона продовжує працювати та отримувати заробітну плату.

На думку відповідача, до матеріалів справи позивачем не долучено достатні та об`єктивні докази, що її матеріальне становище змінилося, або не враховано при вирішенні питання про стягнення з неї аліментів за судовим наказом, об`єктивно не підтверджено погіршення майнового стану позивача.

Відтак, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки жоден із наданих доказів не підтверджує наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки у розмірі визначеному судовим наказом та зменшення призведе до порушення якнайкращих інтересів дитини, що може негативно вплинути на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Шлецер А.А. через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він просить проводити судове засідання за його відсутності, позовну заяву підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку відповідача, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , яке видане Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 98.

Разом з цим, 03.05.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який відповідно до свідоцтва Серії НОМЕР_2 від 27.08.2022 року, яке видане Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було розірвано, актовий запис № 93.

На підставі наказу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2023 було стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття

Крім того, відповідь на запит з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого податку та військового збору від 04.10.2023 року, яка долучена до матеріалів цивільної справи, не спростовує належним чином доводи позивача щодо погіршення матеріального стану позивача.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, який обґрунтовує зміною її матеріального стану, оскільки вона зараз має кредитні зобов`язання, сплачує комунальні послуги та їй встановлений діагноз остеохондроз хребта, що на її думку повинно бути враховано судом при розгляді питання про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища матері може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 16.09.2020 року в справі №565/2071/19 дійшов висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно з ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтувала обставини, які вплинули на зміну матеріального становища, що робить неможливим сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Та, обставина, що у неї наявні кредитні зобов`язання, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Крім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища, наявності або відсутності у неї інших доходів, а також нерухомого або рухомого майна, що не надає суду можливості оцінити її майновий стан.

Саме по собі встановлення діагнозу остеохондроз хребта, не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, оскільки не доведено як ця обставина вплинула на її майновий стан, оскільки позивач продовжує працювати та отримувати заробітну плату.

На переконання суду, без доведення позивачем вищевказаних обставин, зменшення аліментів на утримання дитини не буде обґрунтованим та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.02.2024 року.

Суддя Н.І. Рибалко