ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/938/24 Справа № 705/6199/23/15-ц Категорія: 304000000 Головуючий по 1 інстанції Калієвський І.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст»;

представник позивача - адвокат Косяк Наталія Вікторівна;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу: представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» - адвокат Косяк Наталія Вікторівна

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» - адвоката Косяк Наталії Вікторівни на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 09 листопада 2018 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» та фізична особа ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № за яким Банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 4457,00 грн., строком до 9 листопада 2020 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0% від суми Кредиту (пункт 1.1. Кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних (пункт 1.2. Кредитного договору).

Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів - згідно Графіку платежів (пункт 1.3. Кредитного договору). Підписанням Кредитного договору позичальник заявив та гарантував, зокрема, що: ознайомлений з паспортом кредиту, отримав примірник Кредитного договору з усіма додатками, в тому числі Графік платежів, інформований про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримав послуги банку з видачі Кредиту (пункт 1.4. Кредитного договору), надав згоду на відступлення права вимоги за Кредитним договором (пункт 4. Кредитного договору).

16 грудня 2021 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» уклали Договір факторингу №176/12/21. Умовами Договору факторингу встановлено: (І) Клієнт (первісний кредитор) передає, а Фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованої, (ІІ) за договором факторингу фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами; (ІІІ) боржник - фізична особа, що уклала з клієнтом кредитний договір, не виконує свої зобов`язання зазначеним договором, а також будь-які представники боржника, фінансові та майнові поручителя, повірені, правонаступники, інші особи, що взяли на себе обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання замість боржника, дані про яких передані фактору відповідно до умов договору, кредитний договір - договір про надання кредиту (відкриття кредитної лінії), що укладений між клієнтом боржником, у відповідності до якого клієнт надав боржнику грошові кошти (кредит) в розмірі та умовах, встановлених договором, а боржник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, також додаткові угоди до цих договорів, інші договори та угоди, що укладалися з метою забезпечення виконання зобов`язання боржником, право вимоги - право грошової вимоги клієнта до боржника строк платежу за якою настав (наявна вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі укладених між клієнтом та боржниками кредитних договорів, та підтверджуються документацією реєстр боржників - погоджена сторонами форма реєстру боржників з переліком їх особистих даних (ім`я, прізвище, по-батькові, ідентифікаційний номер) і розмірів грошових зобов`язань кожного боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності клієнта, разом з додатком у електронному вигляді бази даних.

Форма реєстру боржників наведена у додатку № 1 до цього договору - (пункт 2.1. Договору факторингу). Договір факторингу №16/12/21 підписаний електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Згідно реєстру боржників № 1 до договору факторингу, боржник станом на 16.12.2021 року має заборгованість по кредитному договору в розмірі 36 646,39 грн., з яких: 28 500,00 грн., - сума заборгованості за основною сумою кредиту; - 8 146,39 грн., - сума заборгованості за відсотками по кредиту.

Таким чином 16.12.2021 року до позивача перейшли права вимоги по Кредитному договору № віл 09.11.2018 року в сумі 36 646,39 грн., що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

В позовній заяві ТОВ «ФК «Аваліст» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 36 646,39 грн., з яких: 28 500 грн. сума заборгованості за основною сумою кредиту, 8 146,39 грн. сума заборгованості за відсотками по кредиту. Також, просило вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «ФК «Аваліст» не надало суду доказів, що по договору факторингу набув права вимоги до відповідача по боргу в тому обсязі, що заявлений в позові. Суд зазначив, що позбавлений можливості підтвердити належними доказами факт переходу права вимоги саме в тій сумі, яка зазначена в позові, оскільки із наданих в якості доказів матеріалів не вбачається на підставі чого зроблений розрахунок заборгованості і відповідність даної заборгованості сумі відступленої за договором факторингу із належним підтвердженням реєстром боржників до даного договору факторингу.

Суд першої інстанції зауважив, що наданий витяг з реєстру боржників № 1 не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу перед позивачем та наявність самої заборгованості, оскільки він не підписаний уповноваженою особою як клієнта так і фактора.

Також, вказав, що згідно акту приймання-передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників. Суд звернув увагу, що на даному акті міститься посилання, що сторони підписали даний акт електронним підписом та електронною печаткою АТ «ОТП Банк», проте на даному акті відсутні дані щодо завірення його електронною печаткою ТОВ «ФК «Аваліст».

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Аваліст» - адвокат Косяк Н.В. просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити та здійснити перерозподіл судових витрат у справі.

Зазначено, що укладений між ТОВ «ФК «Аваліст» та АТ «ОТП Банк» договір факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року передбачав перехід права вимоги за кредитним договором № від 09 листопада 2018 року виходячи з умов договору та виконання відповідачем його умов. Зафіксована реєстром боржників, що є додатком № 1 до Договору факторингу, заборгованість у сумі 36 646,39 грн. не була збільшена новим кредитором і заявлена до стягнення при подачі даного позову до суду. При укладенні договору факторингу не було передано жодних первинних документів, а тому позивач позбавлений був можливості їх надати суду першої інстанції. Після отримання рішення суду в даній справі було отримано від АТ «ОТП Банк» письмові докази укладення кредитного договору. В свою чергу відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву та не надав доказів про належне виконання взятих на себе зобов`язань. Позивач також вважає, що судом першої інстанції не враховано правові позиції Верховного суду, подані докази та доводи ТОВ «ФК «Аваліст», що в повній мірі не відповідає принципам змагальності, рівності сторін перед законом і судом, як це передбачено ЦПК України та правам особи, яка звернулась до суду. Крім того, вказано, що договір факторингу підписаний електронним цифровим підписом, відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину.

Також, в апеляційній скарзі зазначено посилання на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, відповідно до якої, не повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 листопада 2018 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4 457 грн., строком до 09 листопада 2020 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0 % від суми кредиту (пункт 1.1 кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01 річних (пункт 1.2 Кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів згідно Графіку платежів (пункт 1.3 Кредитного договору) (а.с. 6).

Згідно паспорту споживчого кредиту вбачається, що відповідач ознайомлений з інформацією викладеною в паспорті споживчого кредиту, про що свідчить підпис відповідача (а.с. 7).

Також відповідач ознайомлений з графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту, про що свідчить підпис відповідача у відповідній графі (а.с. 8, 10).

Крім того, в матеріалах справи міститься анкета-заява про отримання кредиту від 09 листопада 2018 року, підписана відповідачем, що свідчить про його ознайомлення з текстом даного документа (а.с. 11).

Видаткова накладна від 09 листопада 2018 року, специфікація по кредитному договору, розписка про отримання картки та фіскальний чек підтверджують факт використання відповідачем кредитних коштів на власні потреби (а.с. 12, 13, 14, 15).

16 грудня 2021 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК Аваліст» уклали договір факторингу № 16/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Договір факторингу № 16/12/21 підписаний електронним цифровим підписом, відповідно до вимог ЗУ «Про електронний цифровий підпис».

До позовної заяви позивачем було додано акт-приймання передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року з якого вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п. 8.3 Договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року реєстр боржників у кількості 5751.

До суду також надано Витяг з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 16/12/21 від 16 грудня 2021 року відносно відповідача.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 грудня 1998 р. № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.п. 12, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Згідно порядку здійснення документообігу ОТП Банк, а саме п. 2 Створення і засвідчення копії на папері з електронного документа, у разі видачі копії на папері з електронного документу з ПТК працівником Банку проводиться обов`язкова перевірка цілісності електронного документу засобами баз даних ПТК, а у разі застосування засобів криптографічного захисту - також і додаткова перевірка цілісності засобами перевірки ЕП, вбудованих в ПТК. Лише у разі одержання позитивного результату перевірки цілісності електронного документу, він вважається справжнім. У разі потреби робиться паперова копія з електронного документу, що засвідчується підписом працівника Банку, який зробив цю копію, та відбитком печатки Банку, штампом «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється напис «Копія». Якщо паперова копія електронного документу зроблена для використання в межах Банку, дозволяється не засвідчувати цю копію відбитком печатки Банку. Напис про засвідчення копії на папері з електронного документа засвідчується підписом уповноваженої особи установи. Сторінки (аркуші) копії електронних документів (за винятком тих, що мають один аркуш) повинні бути пронумеровані, прошиті та на зворотному бо ці останнього аркуша в місці скріплення ниток наклеюється папір розміром 50 х 50 міліметрів і на ньому зазначається напис «Пронумеровано та прошито…арк.» (зазначається кількість аркушів цифрами та словами) і проставляється відмітка про засвідчення копії документа.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 100 ЦПК України Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що договір факторингу № 16/12/21 підписаний електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Вказана обставина підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (а.с. 21).

Правильним є висновок суду і про те, що Акт приймання-передачі реєстру боржників № 1 по договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.21 року та витяг з реєстру боржників не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази у справі, оскільки в порушення вище приведених норм ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» Акт приймання-передачі реєстру боржників не містить електронної печатки ТОВ «ФК Аваліст», а Витяг з реєстру боржників № 1 до договору факторингу №16/12/21 взагалі не має відміток про застосування ЕП. При цьому, в матеріалах справи відсутній Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису щодо файлів вищевказаних Акту приймання-передачі та Витягу.

На підставі цього, висновок суду про недоведеність належними доказами факту переходу права вимоги до відповідача по боргу саме в тій сумі, яка заявлена позивачем в позові є правильним.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК Аваліст» вказано лише на ту обставину, що договір факторингу підписано у відповідності до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», що й так було встановлено районним судом, однак не спростовано висновок суду про недоведеність належними доказами розміру заборгованості в заявленій сумі.

Апеляційний суд враховує, що ТОВ «ФК «Аваліст» не надало суду розрахунку заборгованості за даним кредитом, не надало первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення чи не погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), тому у районного суду були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, в тому числі суми невиплачених відсотків, зазначені в реєстрі боржників, який не посвідчений належним чином є доведеними.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, в ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги ТОВ «ФК «Аваліст» додано нові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а саме - деталізовану виписку по картковому рахунку. При цьому позивачем не вказано причини неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції та не ставилося питання про визнання поважними причинами неподання їх до районного суду та прийняття на стадії апеляції.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виписка про рух коштів по картці була наявна у кредитора на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, однак, не була додана позивачем до позовної заяви. Жодні докази, що вказують на поважність причин щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні, тому такі докази не можуть бути враховані апеляційним судом під час розгляду вказаної справи.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову через недоведеність заявленої позивачем суми боргу відповідача, яка була переуступлена первісним кредитором до позивача відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» - адвоката Косяк Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 липня 2024 року.

Судді