Справа № 296/6109/24
УХВАЛА

Іменем України

"16" липня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2024 року заявою про видачу судового наказу передано на розгляд судді Адамовичу О.Й.

За змістом поданої заяви заявник просить видати судовий наказ про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на його користь нараховане, але не виплачене йому грошове забезпечення, що складається із грошового забезпечення за квітень, травень, червень 2024 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, загальною сумою 105757 (сто п`ять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 65 коп.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що він має військовий квиток офіцера запасу серії НОМЕР_2 від 14 червня 2012 року та 25.02.2022 р. добровільно мобілізований до ЗСУ, з 14.07.2023 р. по теперішній час проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 54 запасної роти, тимчасово перебуває на обліку у Військовій частині НОМЕР_3 . Починаючи з квітня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 не виплачує йому грошове забезпечення без пояснення причин. Сума заборгованості з виплати заробітної плати на 01 липня 2024 року складає 105 757 грн. 65 коп., що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» № VQVOM0OSAB8KTC11 від 27.06.2024. Вважає дії Боржника незаконними. У Боржника відсутні підстави припинення виплат грошового забезпечення.

Дослідивши подану заяву, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути виданий якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим кодексом.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією України чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність.

Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», «Про Державну прикордонну службу України».

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що заявник звернувся до суду у зв`язку з невиплатою грошового забезпечення (заробітної плати) при проходженні військової служби, а саме перебуваючи на посаді солдата резерву 54 запасної роти, відповідно такий спір є публічно - правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також суд звертає увагу, що у рамках цивільного процесу, тим більше в наказному провадженні, суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій посадових осіб військової частини, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст. 165 ЦПК України).

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч.2 ст.166 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 163, 165, 166, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту їх підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Й. Адамович