Справа №442/5320/24
Провадження №2/442/1335/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Гарасимків Л.І.,

при секретарі Півала І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування відділ - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради, Дрогобицького РТЦК та СП Львівської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батькои та визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування відділ - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батькои та визначення місця проживання дитини.

В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 29 липня 2006 року між ними, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , у Відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, було зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом про илюб №368.

У цьому шлюбі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області на підставі актовою запису про народження № 431 від 02.07.2009 року, де у відомостям про батьків записано: Батько - ОСОБА_1 , громадянин України, та мати - ОСОБА_5 , громадянка України.

Спільне життя з відповідачем не склалось, та шлюб, укладений 29.07.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, що підтверджується актовим записом про шлюб №368, розірвано. на підставі Рішення Дрогобицькою міськрайонного суду Львівської області про розірвання шлюбу, справа №1306/6028/2012 провадження № 2/1306/1622/2012 від 27.11.2012 року (за позовом ОСОБА_6 ).

Відповідачка вдруге вийшла заміж і від цього шлюбу у неї народилась ще одна дочка ОСОБА_7 . З моменту народження другої дитини відповідачка почала менше часу приділяти їхній спільній доньці, внаслідок чого їхня донька ОСОБА_8 з 03.09.2020 перейшла проживати до батька ОСОБА_1 і з цього часу повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка фактично надала згоду на проживання доньки ОСОБА_9 разом із ним, зняла її з реєстрації і з 08.02.2021р. донька зареєстрована разом з батьком на АДРЕСА_1 ( даний факт встановлено Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області встановлено Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі про припинення нарахування аліментів та стягнення аліментів, справа №442/1676/21 провадження 2/442/619/2021 від 11 травня 2021 року (за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 ).

Згідно Витягу №006856/11-2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Складені Акти про обстеження умов проживання від 15.03.2023р., 25.09.2023р., які долучено до матеріалів заяви, вказують на позитивні для дитини умови проживання.

Однак, у них вказано і про те, з`ясовано в результаті спілкування з дитиною ОСОБА_11 -Лідією, що мати дитини ОСОБА_2 , не цікавиться та не займається її здоров`ям, вихованням, утриманням, навчанням тощо, - дитина перебуває повністю на утриманні свого батька ОСОБА_1 , який повністю піклується про неї. Також, проведено відповідне обстеження умов проживання і 18.06.2024 р., де вказано про те, що дитина забезпечена усім необхідним для належного виховання та розвитку.

Відповідні Акти про обстеження умов проживання, видані Службою у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради складені - 15.03.2023р., 25.09.2023р., 18.06.2024р., уповноваженими на те посадовими особами та скріплені гербовою печаткою.

Крім того за таких обставин, існує необхідність у визначенні місця проживання його неповнолітньої доньки разом з ним та встановлення юридичного факту самостійного її утримання та виховання для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, на вступ на навчання, їх необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги як батька одинака, оскільки матір дитини має намір виїхати за межі України.

Мало місце звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, заява від 10.04.2024 року щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітню дитину, де відсутність батька дитини буде суперечити інтересам дитини.

У наданій на це звернення відповіді (лист) ІНФОРМАЦІЯ_6 №6122 від 31.05.2054р. значиться про те, що подані заявником документи не підтверджують факту самостійного виховання ОСОБА_1 неповнолітньої дитини, що й призвело заявника звернутись до суду, за захистом прав та інтересів своєї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить позов задоволити.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подавала, від неї поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, відносно задоволення заявлених позовних вимог покладається на думку суду..

Представником третьої особи - Відділом служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Костик М. скеровано лист про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, відтак суд знаходить можливим провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї.

Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21.12.2007року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 29 липня 2006р. перебував з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, та Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2012р. шлюб було розірвано.

Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час проживає з батьком, позивачем по справі.

Вказані обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи доказами, зокрема: як вбачається з Актів обстеження умов проживання від 15.03.2023р., 25.09.2023р., 18.06.2024р. в квартирі по АДРЕСА_1 , умови проживання у квартирі добрі, є електро-, водо-,газопостачання, необхідні меблі, побутова техніка; дитина донька ОСОБА_4 забезпечена сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, всім необхідним для належного проживання та виховання

Як вбачається із Витягу №006856/11-2024 від 10.06.2024р. про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , тобто ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приймає участь в утриманні житла, приймає активну участь у вихованні дитини, утримує її та виховує самостійно.

З долученої довідки виданої ліцеєм №3 Дрогобицької міської Ради Львівської області від 17.06.2024 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в 9-Б класі ліцею №3 Дрогобицької міської Ради Львівської області. Батько ОСОБА_1 спілкується з педогогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини; мати ОСОБА_2 контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Оскільки донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявила бажання проживати тільки з позивачем ОСОБА_1 , де останній і зареєстрований: АДРЕСА_1 , тобто тільки з батьком, більше прив`язана до нього та краще знаходить з ним спільну мову, зазначені вище обставини не заперечуються і матір`ю дитини, яка проживає та зареєстрована окремо від них, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання своєї доньки та її перебування на повному фінансовому утриманні батька.

Аналізуючи викладене, судом встановлено, що оскільки дитина сторін проживає з позивачем, шлюб міє сторонами розірвано, та відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між вирішуватися судом.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі свогю матір`ю, отже, правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю відсутні.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини, слід насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто найбільше може створити найбільш сприятливі умови для дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріальному побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, і питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Таким чином, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує свою доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати дитини залишила її проживати з батьком, самоусунулася від виховання та утримання останньої, відтак визначення місця проживання неповнолітньої дитини саме з батьком, позивачем по справі, відповідатиме її інтересам і сприятиме її гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі, тому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дітей.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 315, 317, 354 ЦПК України, ст.ст.110, 112, ч.1 160, ч.1 ст.161 СК України, суд,-

ВИ Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , самостійно виховує та утримує дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації:

АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Третя особа : Орган Опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, юридична адреса : м.Дрогобич, пл.Ринок,1, .

Суддя Л.І. Гарасимків