ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 693/636/22
Провадження № 22-ц/821/279/24
Категорія: 302000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

правонаступник позивача: ОСОБА_2

представник позивача: адвокат Шквира Світлана Василівна

відповідачі: ОСОБА_3 , Жашківська міська рада

представник ОСОБА_3 : адвокат Зелений Дмитро Анатолійович

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року (ухваленого у приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Шимчика Р.В., повний текст рішення виготовлений 27 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Жашківської міської ради про визнання нечинним та скасування рішення Жашківської міської ради №3-58/VIII від 22 грудня 2017 року та скасування записів про право власності,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до державного акту серії ІІ-ЧР № 028086 від 24 квітня 2002 року вона є власником земельної ділянки, площею 0,1348 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки № 307446163 від 16 серпня 2022 року власником земельної ділянки кадастровий номер :01:002:2900, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та земельної ділянки кадастровий номер :01:002:2901, площею 0,0997 га, для ведення особистого селянського господарства, є відповідачка ОСОБА_3 .

Дані земельні ділянки є суміжними з земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-022 та 022 від 16 серпня 2022 року вбачається, що інформацією про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 08 квітня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки 25 квітня 2017 року.

Оскільки Державний акт на земельну ділянку позивача старого зразка, в Державному земельному кадастрі її земельна ділянка не була сформована та не зареєстрована і відсутній кадастровий номер, тому ОСОБА_1 звернулася до Жашківського районного виробничого відділу ДП «Черкаський науково дослідний та проектний інститут» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На підставі виготовленої документації 24 лютого 2020 року в Державному земельному кадастрі було сформовано та зареєстровано по АДРЕСА_1 дві земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та площею 0,348 га для ведення особистого підсобного господарства.

Вивчивши кадастровий план земельної ділянки, вказує позивачка, вона виявила розбіжності з Державним актом на право приватної власності на землю, а тому 30 червня 2020 року позивач звернулася з відповідною заявою до начальника відділу.

06 липня 2020 року ОСОБА_1 отримала відповідь, з якої вбачається, що неможливо внести відомості до Державного земельного кадастру, а саме координати та межі відповідних промірів її державного акту, так як суміжні земельні ділянки вже внесені до ДЗК та при реєстрації земельної ділянки видає критичну помилку по причині перетину ліній із суміжними земельними ділянками. Внести дані про земельну ділянку можливо тільки при умові зміни меж земельної ділянки в точках перетину із суміжними земельними ділянками, або внести зміни до даних ДЗК суміжних земельних ділянок шляхом їх інвентаризації.

У провадженні Жашківського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж суміжного землекористування (693/698/20).

По вищезазначеній справі,зазначає позивачка, було призначено та проведено земельну технічну експертизу на вирішення якої, поряд з іншими питаннями, було поставлено питання «Чи відповідає технічній документації із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:2900, яка належить ОСОБА_3 та знаходиться по АДРЕСА_2 , фактичним межовим знакам?».

Відповідно до висновку експерта від 09 травня 2022 року № 837/21/826-832/22-23 за результатами проведення земельно-технічної експертизи у цивільній справ № 693/698/20 встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 площею (0.100 га та 0,0997 га) 02.01 для будівництва в обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 01.03 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:2900, :01:002:2901 за адресою :по АДРЕСА_2 , не відповідає законодавству України, чинному на момент її розробки, а виявлені недоліки впливають на результати, заходи яких передбачені даною технічною документацією.

На переконання позивачки, якщо земельна ділянка сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою, яка не відповідає законодавству України, чинному на момент її розробки, то така земельна ділянка підлягає скасуванню в Державному земельному кадастрі.

На думку ОСОБА_1 , єдиним вирішенням спірного питання є захист прав позивача у судовому порядку, звернувшись до якого та збільшивши позовні вимоги, просила суд:

- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок, кадастрові номера :01:002:2900, :01:002:2901 в Державному земельному кадастрі, які розташовані по АДРЕСА_1 ;

- визнати нечинним та скасувати рішення Жашківського міської ради Черкаської області № 3-58/VIII від 22 грудня 2017 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) на земельні ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :002:2900 та площею 0,0997 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :01:002:2901 та передано у власність;

- скасувати запис про право власності за № 24447500 та № 24447020, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 05.12.2022 року залучено в якості співвідповідача Жашківську міську раду.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 06 березня 2023 року зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2023 року поновлено провадження у справі. На підставі ст. 55 ЦПК України, до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем всього майна, що залишилося після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що експертний висновок від 09 травня 2022 року № 837/21/826-832/22-23, який надано позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог є неналежним доказом, оскільки він був проведений в рамках розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж суміжного землекористування. Провадження у вищевказаній справі ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року зупинено до вирішення іншої справи. Вищезазначений висновок не досліджений та не оцінений судом у своєму рішенні по вказаній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 18 грудня 2023 року, ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, просила рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявленого позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не застосував позиції Верховного Суду щодо врахування висновку експерта, підготовленого в рамках іншого провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, який відповідає положенням цивільного, господарського, адміністративного судочинства, якщо ця експертиза містить інформацію про предмет доказування у цивільному, господарському, адміністративному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи судове рішення по суті ще не ухвалено.

Застосовуючи аналогію закону, скаржниця стверджує, що експертний висновок від 09 травня 2022 року № 837/21/826-832/22-23, який проведений в рамках цивільної справи №693/698/20 є належним та допустимим доказом, який підлягає дослідженню та врахуванню при розгляді даної справи.

Також скаржниця посилається на те, що її не було залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_1 у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу

22 січня 2024 року до Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Вказує, що апеляційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів, досліджених судом, будь-яких інших обґрунтованих доказів на підтвердження позовних вимог позивачкою не надано, а доводи апеляційної скарги є виключно припущеннями та не підтверджується жодними засобами доказування.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 028086, ОСОБА_1 передається у приватну власність за підставі свідоцтва про право на спадщину земельна ділянка площею 0,1348 га. Земельна ділянка розташована на території Жашківської міської ради. Землю передано для ведення особистого підсобного господарства для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ -020 від 24.02.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номер :01:002:3147, цільове призначення 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна, площа земельної ділянки 0,1000 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки 24.02.2020. Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.7-11).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ -020 від 24.02.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номер :01:002:3148, цільове призначення 01.03. для ведення особистого селянського господарства, форма власності приватна, площа земельної ділянки 0,0348 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки 24.02.2020. Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.12-16).

Згідно листа начальника відділу ДП «Черкаського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» від 06.07.2019 року, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, не можливо внести відомості до Державного земельного кадастру, а саме координати та межі відповідно промірів вашого державного акту на право приватної власності на землю, так як суміжні земельні ділянки вже внесені до ДЗК і при реєстрації земельної ділянки видає критичну помилку по причині перетину ліній із суміжними земельними ділянками. Внести дані про земельну ділянку можливо тільки про умові зміни меж земельної ділянки в точках та лініях перетину із суміжними земельними ділянками, або внести зміни до даних ДЗК суміжних земельних ділянок шляхом їх інвентаризації (а.с.17).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстровано № 307446163 від 16.08.2022 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:002:2900 на праві власності належить ОСОБА_3 . Номер запису про право власності: 24447500 від 16.01.2018 року. Підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серії та номер 3-58/VIII, виданий 22.12.2017.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстровано № 307446163 від 16.08.2022 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0997 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:002:2901 на праві власності належить ОСОБА_3 . Номер запису про право власності: 24447020 від 16.01.2018 року. Підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серії та номер 3-58/VIII, виданий 22.12.2017.

Згідно договору купівлі продажу будинку від 19.05.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори Євич І.П., продавець ОСОБА_5 зобов`язується передати майно у власність покупця ОСОБА_6 , а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Будинок АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики : житловий будинок з прибудовою «А», житловою площею 34,3 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м., розташований на земельній ділянці Жашківської міської ради Черкаської області та згідно витягу № НВ-017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого відділом у Жашківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 25 квітня 2017 року, має розмір 0,1000га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:2900 (а.с.99-101).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_2 , підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: а)забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б)додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в)своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки кадастровий номер :01:002:3147 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки кадастровий номер :01:002:3148 площею 0,0348 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є власницею суміжних земельних ділянок кадастровий номер :01:002:2900, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та земельної ділянки кадастровий номер :01:002:2901, площею 0,0997 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_2 .

Після формування та проведення державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі ОСОБА_1 виявила невідповідність плану земельної ділянки, що відображений в Державному акті на право власності на землю серії ІІ-ЧР № 028086 від 24 квітня 2002 року та кадастровому плані земельної ділянки, що відображений у витягах з ДЗК. Зокрема дана невідповідність виражалась у накладенні земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку позивачки.

На підтвердження вказаної обставини позивачкою в якості доказу до матеріалів справи було долучено Висновок експерта від 09 травня 2022 року № 837/21/826-832/22-23 за результатами проведення земельно-технічної експертизи у іншій цивільній справі № 693/698/20 згідно з якого експертом встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 площею (0.100 га та 0,0997 га) 02.01 для будівництва в обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 01.03 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:2900, :01:002:2901 за адресою :по АДРЕСА_2 , не відповідає законодавству України, чинному на момент її розробки, а виявлені недоліки впливають на результати, заходи яких передбачені даною технічною документацією.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку обставинам справи та поданим доказам, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки експертний висновок від 09.05.2022 року № 837/21/826-832/22-23 не може були належним доказом з тих підстав, що земельно-технічна експертиза була проведена в рамках розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж суміжного землекористування. Провадження у вищевказаній справі ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 15.09.2022 року зупинено до вирішення іншої справи. Крім того, вищезазначений висновок не досліджений та не оцінений судом у своєму рішенні по вказаній справі.

Разом з тим, колегія суддів з наведеним погодитись не може, оскільки вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється відповідна ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

При цьому, для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, зазначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Матеріали справи дають підстави стверджувати, що хоча ОСОБА_3 є власником суміжних земельних ділянок з земельними ділянками які належать позивачці ОСОБА_1 , проте, в силу норм цивільного законодавства, не несе відповідальність за дії державної реєстрації таких земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.

Встановлюючи належність суб`єктного складу учасників у даній справі, колегія суддів зауважує наступне.

Статтями 22-23 ЗК України 1990 року, чинного на час видачі ОСОБА_1 державного акту, встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).

Частиною першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Частинами другою, десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

З викладеного слідує, що саме на Держгеокадастр покладено обов`язок із забезпечення діяльності Державного земельного кадастру.

Позивачка ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовними вимогами про скасування державної реєстрації земельних ділянок кадастрові номери :01:002:2900, :01:002:2901 в Державному земельному кадастрі, які розташовані по АДРЕСА_1 , вважає, що відповідачем є ОСОБА_3 (власник суміжних земельних ділянок), однак остання в цій частині позовних вимог є неналежним відповідачем, оскільки за такими вимогами у даній справі відповідачем є Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області.

Разом з тим, позивачка у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача не заявляла, тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог, які заявлені виключно до ОСОБА_3 .

Таким чином колегія суддів, встановивши, неналежність суб`єктного складу учасників справи, яка переглядається, дійшла висновку про скасування оскаржуваного судового рішення.

Однак, колегія суддів не може погодитись з доводами скаржниці про те, що її не було належним чином залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_1 , оскільки ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 06 березня 2023 року зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2023 року поновлено провадження у справі. На підставі ст. 55 ЦПК України, до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем всього майна, що залишилося після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції як правонаступник позивача ОСОБА_1 , її доводи, заперечення, пояснення по суті позовних вимог були взяті судом до уваги, а відтак колегія суддів не знаходить обґрунтованих підтверджень доводам скаржниці в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу, що, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, воно не може залишатися в законній силі, підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що хоча апеляційний суд прийшов до висновку про скасування рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року, проте, судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позовні вимоги залишаються без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Жашківської міської ради про визнання нечинним та скасування рішення Жашківської міської ради №3-58/VIII від 22 грудня 2017 року та скасування записів про право власності - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук

/повний текст постанови суду виготовлений 09 лютого 2024 року/