ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7301/21 Номер провадження 22-ц/814/2124/24Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гудзь Любов Григорівнина рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

визнати житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0624, площею 0,17 га об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя,

визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за вказаною адресою, до якого входить житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 217,6 кв. м., житловою площею 125,3 кв. м., який в цілому складається з тамбура (1-1) площею 3,4 кв. м., коридору (1-2) площею 2,9 кв. м., кладової (1-3) площею 2,7 кв. м., вітальні (1-4) площею 20,9 кв. м., санвузла (1-5) площею 2,9 кв. м., кухні (1-6) площею 15,9 кв. м., кімнати (1-7) площею 31,4 кв. м., коридору (1-8) площею 9,6 кв. м., сходів (1-8а) площею 5,5 кв. м., гардеробної (1-9) площею 11,5 кв. м., санвузла (1-10) площею 9,4 кв. м., кімнати (1-11) площею 21,2 кв. м., кімнати (1-12) площею 23,3 кв. м., кімнати (1-13) площею 28,5 кв. м.; колодязь питний №1; яма вигрібна №2; огорожа №3; ворота огорожі №4; хвіртка №5; ворота огорожі № 6; огорожа №7,

визнати за ним право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер №:01:001:0624 площею 0,1700 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 16 січня 2015 року, який було розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2018 року.

За час перебування у шлюбі, 03 березня 2015 року ними як подружжям за спільні сумісні кошти було придбало у власність нерухоме майно - квартиру, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_2 та за погодженням з ним оформлена на ім`я дружини.

В подальшому, за спільною згодою вказана квартира була без доплатно обміняна на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер №:01:001:0624 площею 0,1700 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, на якій було розташовано зазначений будинок, про що був укладений договір міни від 26.11.2015 року.

Оскільки спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу на ім`я дружини, яка в добровільному порядку не бажає розподілити майно та не визнає його частку в їх спільному майні, позивачем пред`явлено даний позов до суду.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер №:01:001:0624 площею 0,1700 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, на якій було розташовано зазначений будинок - об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 217,6 кв. м., житловою площею 125,3 кв. м., який в цілому складається з тамбура (1-1) площею 3,4 кв. м., коридору (1-2) площею 2,9 кв. м., кладової (1-3) площею 2,7 кв. м., вітальні (1-4) площею 20,9 кв. м., санвузла (1-5) площею 2,9 кв. м., кухні (1-6) площею 15,9 кв. м., кімнати (1-7) площею 31,4 кв. м., коридору (1-8) площею 9,6 кв. м., сходів (1-8а) площею 5,5 кв. м., гардеробної (1-9) площею 11,5 кв. м., санвузла (1-10) площею 9,4 кв. м., кімнати (1-11) площею 21,2 кв. м., кімнати (1-12) площею 23,3 кв. м., кімнати (1-13) площею 28,5 кв. м.; колодязь питний №1; яма вигрібна №2; огорожа №3; ворота огорожі №4; хвіртка №5; ворота огорожі № 6; огорожа №7.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер №:01:001:0624 площею 0,1700 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350 грн.

Задоволення позову мотивовано доведеністю придбання спірного майна під час шлюбу, у зв`язку з чим таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними, не дивлячись на здійснену на ім`я відповідача реєстрацію, що само по собі не свідчить про належність спірного майна лише колишній дружині.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Гудзь Л.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду та невірну оцінку доказів по справі, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що суд не з`ясував та не надав належної оцінки доказам придбання ОСОБА_1 квартири на підставі укладеного нею та забудовником ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал СМ» в 2014 році договору, на виконання якого вона в травні 2014 року внесла свої особисті кошти шляхом їх перерахування з рахунку в банківській установі, шо виключає участь позивача в придбанні спірної квартири. Саме по собі остаточне оформлення квартири на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2015 р. не може розцінюватись як придбання квартири подружжям, яке тільки 16 січня 2015 року уклало свій шлюб.

Оскільки квартира, яка одноособово належала відповідачу, вже під час шлюбу була поміняна на будинок з земельною ділянкою без здійснення подружжям додаткових доплат, по справі відсутні правові підстави для визнання вищевказаного домоволодіння та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Полтавець) було укладено шлюб, від якого сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2018 року по цивільній справі № 545/2592/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

03 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанією з управління активами «Капітал СМ», що діяла від свого імені, в інтересах та за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду «Комфорт Інвест» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 64.9 кв.м.

Згідно умов договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 155760 грн., без ПДВ, які продавець одержав повістю від покупця до укладання цього договору та є попередньою оплатою згідно ст. 693 ЦК України.

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2015 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначену квартиру.

В подальшому, 26.11.2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, за умовами якого ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 у порядку обміну було передано ОСОБА_5 , а останнім в порядку обміну передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер №:01:001:0624 площею 0,1700 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, на якій було розташовано зазначений будинок.

В договорі міни сторони погодили, що вказаний обмін здійснено без додаткових грошових доплат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будинок та земельна ділянка за адресою, АДРЕСА_1 являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбані у період перебування сторін у шлюбі, а відтак згідно положень ст. 70 СК України їх частки є рівними, що свідчить про обґрунтованість заявлених ОСОБА_2 вимог.

Колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, сторона відповідача вказувала що не дивлячись на факт придбання квартири в шлюбі, в якому сторони перебували вже два місяці, спірна квартира була придбана виключно за її кошти, які вона як покупець за попередньою домовленістю з забудовником, внесла на його рахунок в травні 2014 року, на підтвердження чого нею надано виписку з її банківського рахунку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

По справі вбачається, що ОСОБА_1 з метою придбання житлового приміщення у квітні 2014 року звернулася до ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал СМ» та за наслідками їх домовленості між ними було укладено договір №Р/04-143-ПТР.33 від 15.05.2014 року з приводу придбання квартири в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 .

Згідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритому у відділенні ОТП банк, 16.05.2014 р. нею на розрахунковий рахунок забудовника ТОВ «КУА «Капітал СМ» було перераховано 154392 грн. В призначенні платежу було зазначено «За нерухомість за Договором №ДР/04-143-ПТР.33 від 15.05.2014 року.

В подальшому, зазначене Товариство зареєструвало право приватної власності на збудований будинок та отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 29.01.2015 р.

Після реєстрації права власності та присвоєння збудованому об`єкту нерухомості реєстраційного номеру, товариством було укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .

В п.4 договору сторони погодили, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 155760 грн., які продавець одержав від покупця до укладання договору та є попередньою оплатою згідно ст. 693 ЦК України.

Будь-яких інших платежів ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал СМ» за період із 16.05.2014 року по 03.03.2015 р. від покупця ОСОБА_1 не отримувало.

Після укладення шлюбу з позивачем, згідно договору купівлі продажу від 03.03.2025 року ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал СМ» продало, а ОСОБА_1 купила відповідну квартиру по АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 4 Договору зазначено, що вартість квартири складає 155760 грн., які продавець отримав від покупця ОСОБА_1 до укладення цього договору та є попередньою оплатою згідно ст. 693 ЦК України.

В ході судового розгляду ОСОБА_2 не заперечувалось, що майнові права на квартиру були оформленні відповідачем до вступу сторін у шлюб та кошти за квартиру були перераховані нею на рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «Капітал СМ» за період з 16.05.2014 року до моменту укладання договору купівлі-продажу.

Наведені обставини, які не були спростовані позивачем, свідчать про те, що хоча квартира на підставі договору купівлі-продажу була придбана в період перебування сторін в шлюбі (з моменту укладання якого минуло два місяці), вона була придбана виключно за кошти відповідача, якою ще в травні 2014 року була здійснена повна попередня оплата, про що міститься вказівка в самому договорі купівлі-продажу.

Доказів того, що на придбання квартири позивачем ОСОБА_2 також вносились свої власні кошти - матеріли справи не містять.

Вказані обставини свідчать про те, що спірна квартира відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України має статус особистої приватної власності дружини ОСОБА_1 як майно, набуте нею, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, що виключає віднесення такої квартири до об`єкту права спільної сумісної власності майна подружжя.

В подальшому відповідач ОСОБА_1 розпорядилась на власний розсуд належною їй квартирою та уклала безвідплатний (без проведення грошових доплат) договір міні з ОСОБА_5 від 26.11.2015 року, згідно якого належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 обміняла на житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0624 по АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_1 , як власником нерухомого майна, було здійснено відчуження належної їй квартири у спосіб міни на інше нерухоме майно, придбане без внесення додаткових грошових коштів.

Відтак, маючи статус особистої приватної власності квартира була обміняна на житловий будинок та земельну ділянку, які в такому випадку в силу положень ч.1 п.3 ст. 57 СК України також набули статусу особистої приватної власності ОСОБА_6 , оскільки хоч і були придбані нею в шлюбі, проте остання їх набула за рахунок належної їй квартири, без внесення інших додаткових коштів.

Таким чином, на спірне майно у вигляді житлового домоволодіння та земельної ділянки, набуте відповідачем під час шлюбу, але за рахунок належної їй на праві особистої власності квартири, без участі позивача та внесення ним грошових коштів, не може поширюватись режим спільного сумісного майна подружжя в розумінні положень ст. 60 СК України.

Придбане в порядку міни спірне нерухоме майно підпадає під правовий режим, визначений ст. 57 СК України, а відтак не може бути поділене між подружжям згідно вимог ст. 70 СК України.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що житловий будинок та земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0624 по АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності та прийняв невірне рішення про його поділ у відповідності до ст. 70 СК України.

Оскільки судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та на підставі неповно з`ясованих фактичних обставин, воно підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, враховуючи, що відповідачем було надано належні та допустимі докази на спростування презумпції спільності майна.

Відповідно до загальних правил п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у разі відмови в позові.

Враховуючи, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.04.2024 року було відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення по суті, з позивача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 15140 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гудзь Любов Григорівни задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2024 року скасувати та у хвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 15140 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна