Справа № 529/229/24
Провадження № 2/529/190/24
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря - Звягольської В.А.

позивачки - ОСОБА_1

представника третьої особи - Кудінової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог - орган опіки та піклування Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 19.03.2024 звернулась до суду з позовом у якому просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що вони з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 27.12.2022 шлюб між сторонами розірвано. Крім того вказаним рішенням суду з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей.

Позивачка ОСОБА_1 вказує, що у них з відповідачем ОСОБА_3 шлюбні стосунки фактично припинилися значно раніше, аніж судом ухвалено згадане вище рішення. З народженням доньки ОСОБА_5 відповідач почав ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх дітей, життям та поведінкою дітей не цікавиться, спроб встановити з дітьми будь-який контакт не намагається і на даний час. На сьогоднішній день діти не знають свого біологічного батька та не мають до нього жодних почуттів, так як його не бачили. Відповідач матеріально дітей не забезпечував не забезпечує, за час винесення рішення про стягнення аліментів, станом на 01.01.2024 має заборгованість по сплаті таких у розмірі 67 827 грн. 32 коп.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 постійно вчиняв відносно позивачки насильство, як наслідок 17.09.2022 вироком суду був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Позивачка зазначає, що на даний час, як їй відомо, відповідач ОСОБА_3 перебуває у розшуку по кримінальному провадженню за крадіжку.

Вказані обставини у своїй сукупності і стали підставою для її звернення до суду.

20.03.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

09.05.2024 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позові. При цьому вказала, що вона на даний час проживає разом зі своїми батьками та двома малолітніми дітьми. З відповідачем не проживає разом з 2021 року. На даний час дочка ОСОБА_5 ходить до садочку, а син ОСОБА_4 ходить в 4 клас. Відповідач ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітніх дітей не сплачує. Настільки їй відомо, відповідач ОСОБА_3 виїхав в Азейбарджан . Крім того, позивачка вказала, що за час спільного проживання відповідач до неї неодноразово застосовував силу та вживав наркотики, був неодноразово судимий. Просить позбавити його батьківських прав, оскільки він ніколи не утримував дітей, їх не виховував та не піклувався про них.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області в судовому засіданні вказала, що про сім`ю позивачки органу опіки відомо нічого не було, оскільки вони проживали у м.Полтаві, а зараз у с. Петренки. Позивачці ОСОБА_1 у вихованні та утриманні дітей допомагає її батько. Самого ж відповідача бачили у с. Байраці ще у 2020 або ж у 2021 році, останній аліментів на утримання дітей не сплачує, їх життям не цікавиться та проживає за кордоном. З огляду на вказані обставини представник органу опіки та піклування вважає доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_3 до суду на розгляд справи повторно не з`явився, однак про дату та час розгляду такої повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судової повістки за останньою відомою адресою проживання. Однак, поштова кореспонденція, адресована останньому повернута до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім того, про розгляд справи ОСОБА_3 , повідомлений згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав.

Свідок ОСОБА_7 , якому роз`яснено положення ст.. 63 Конституції України, суду пояснив, що він являється батьком позивачки ОСОБА_1 , яка разом із своїми дітьми, його онуками проживає разом з ним. Свідок вказав, що спочатку його дочка та відповідач по справі, після укладення шлюбу між собою проживали нормально, потім останній почав бити його дочку, ображав ніде не працював. Останні 2 або 3 роки вони його взагалі не бачили, оскільки він виїхав за кордон та з ними не спілкується. Своїми дітьми відповідач ОСОБА_3 взагалі не цікавиться, грошові кошти на їх харчування, розвиток, одяг та інші витрати не надає і не надавав, аліментів не сплачує. Свідок ОСОБА_7 вказав, що він забезпечує своїх онуків та допомагає дочці.

Також в судовому засіданні заслухана думка малолітнього ОСОБА_4 , який вказав, що він проживає з мамою, сестрою та дідусем. Свого батька він не пам`ятає, оскільки давно його бачив, він не приїзжає до них, не дзвонить і не присилає ні подарунків, ні коштів. Не заперечує щоб батька позбавили батьківських прав.

Заслухавши позивачку, третю особу, показання свідка, думку дитини, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2014, який рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 27.12.2022 розірвано (а.с.12-13).

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-6).

27.12.2022 рішенням Диканського районного суду Полтавської області з відповідача ОСОБА_3 .С стягнуто на користь позивачки ОСОБА_9 , на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12-13).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 фактично проживають по АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю - позивачкою по справі та дідусем.

Малолітній ОСОБА_4 є учнем 3 класу Батрацької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Диканської селищної ради. Дитину до школи приводить та забирає мати на виклики до школи приходить також тільки мати. Батько дитини контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителем не спілкується батьківські збори не відвідує (а.с. 24).

Малолітня ОСОБА_5 є вихованкою закладу дошкільної освіти «Подоляночка», приймає участь у заходах садочка тільки мати дитини у заклад водить також мати або дід дитини. Батько малолітньої дитини контакт із закладом дошкільної освіти не підтримує. (а.с.25).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів позивачці ОСОБА_1 на утримання своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 . ОСОБА_5 , яка становить загальну суму 67 827 грн. 32 коп. (а.с.14).

Крім того, як вбачається з відповідного розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_3 з жовтня 2022 року по грудень 2023 рік жодного разу аліменти на утримання своїх малолітніх дітей не сплачував (а.с.14).

13.03.2024 рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, зі змісту вказаного вище висновку вбачається, що відповідача ОСОБА_3 останнього разу бачили у с. Байрак, коли він приїжджав зустрітися з дітьми. Під час спільного проживання позивачки та відповідача, останній не працював. Сім`ю утримувала позивачка ОСОБА_1 , яка і на даний час працює медичною сестрою у обласній клінічній лікарні за змінами. Під час перебування матері на роботі за дітьми доглядали батьки позивачки, оскільки батько дітей не вважав за потрібне допомагати у вихованні сина та доньки, дозволяв собі фізичне насильство відносно ОСОБА_1 .. З огляду на вказане вироком Октябрського районного суду м. Полтави відповідача по справі засуджено та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В подальшому, 22.06.2023 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава ОСОБА_3 оголошено в міжнародний розшук за вчинення кримінального правопорушення проти власності громадян.

Також у висновку вказано, що відповідач ОСОБА_3 не виконує обов`язку по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей не піклується про їх духовний та розумовий розвиток. Не відвідує на свята, не телефонує, не вітає зі святами.

Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують те, що батько малолітніх ОСОБА_10 . ОСОБА_5 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не бере участі у їх навчанні, вихованні, не забезпечує їх матеріально, не цікавиться їх здоров`ям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дітей.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України.

Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України").

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З досліджених доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_10 не має бажання займатися вихованням та утриманням своїх малолітніх дітей. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дітей, створились умови, які шкодять інтересам малолітніх ОСОБА_10 . ОСОБА_5 .. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина ОСОБА_10 та малолітньої дочки ОСОБА_5 , оскільки у судовому засіданні у повній мірі підтверджено факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, не піклується про них, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, зацікавленості у їх долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо не бажає їх виконувати.

Керуючись статтями 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Роз`яснити відповідачу про його право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни обставин, що слугували підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 05.07.2024.

Головуюча Л.Є. Петренко