КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1619/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І.О. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати недійсними Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 16 березня 2020 року та Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2020 року, що є невід`ємними частинами договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», що були укладені ОСОБА_1 з АТ «Альфа-Банк», стягнути з відповідача на свою користь сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 20000 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року в справі № 754/4757/22 було встановлено, що третя особа, ОСОБА_2 , скориставшись паспортом ОСОБА_1 , оформила кредит в АТ «Альфа-Банк» (в подальшому назву змінено на АТ «Сенс Банк»). В справі № 754/4757/22 АТ «Альфа-Банк» був потерпілим, тобто банку відомо про даний вирок.

Разом з тим, АТ «Сенс Банк» вимагає сплату заборгованості по укладеному кредиту саме з позивача ОСОБА_1 . В зв`язку з тим, що вимагання щодо оплати кредитної заборгованості за кредитним договором, який позивач не укладав, порушує його інтереси, а також те, що відповідач вже намагався стягнути борг шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується позивачем в суді по справі № 369/5963/23, позивач вимушений звернутись до суду з метою визнання даного кредитного договору недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсними Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 16 березня 2020 року та Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2020 року, що є невід`ємними частинами договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», що були укладені ОСОБА_1 з АТ «Альфа-Банк», стягнуто з АТ «Сенс Банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн.

Відповідач АТ «Сенс Банк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року у частині задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу або зменшити його розмір до нормального рівня оплати за цей вид правових послуг, покласти на позивача судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 11, 15, 2, 134, 137, 141, 133 ЦПК України, вказував, що відповідно до цих вимог, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Якщо зважати на складність справи, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному в орієнтовних розрахунках судових витрат, є завищеною, надуманою, не доведеною жодними доказами, такою, що дійсно не відповідає складності справи, а тому підлягає зменшенню.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року в справі № 823/2638/18, де вказано, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, і аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17.

Вказував, що аналіз чинного процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені практично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, визначений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18).

Посилався на постанову Верховного Суду від 17 вересня 2019 року в справі № 810/3806/19, у якій суд встановив, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу загальною тривалістю 30 годин є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та ціною позову.

Вказував, що ті самі критерії застосовує ЄСПЛ присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях в справах «Двойних проти України», «Гімайдуліна і інші проти України», «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Щодо неминучості та розгляду фактично безспірних вимог в даній справі свідчить той факт, що позовна заява розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, крім того, дивлячись на нескладність судового спору, явку представником позивача в судове засідання не було забезпечено, фактично позовні вимоги розглядалися за клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Як свідчить судова практика з розгляду справ даної категорії, вони відносяться до справ незначної складності, оскільки предметом позову є фактично безспірні вимоги, тож сума відшкодування правових витрат є надуманою і надто завищеною.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника Яреська Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилався на те, що витрати на адвоката в розмірі 20000 грн. по даній справі є розумними та справедливими, з врахуванням обсягу роботи, проведеного адвокатом для обґрунтування правової позиції в суді та підтвердження доказами.

Посилався також на відмову апелянта врегулювати спір в досудовому порядку, звернення його до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису для стягнення заборгованості за договором, який ОСОБА_1 не укладав, що спростовує доводи апелянта про те, що позовні вимоги позивача були фактично безспірними, а судовий спір - нескладним, враховуючи численні спроби ОСОБА_1 врегулювати спір та небажанням відповідача його врегульовувати.

Наводив зміст ст. 59 Конституції України, ст. 133, 137 ЦПК України, ст. 1, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», умови договору про надання правничої (правової) допомоги № 23032 від 12 квітня 2023 року. Вказував, що 02 серпня 2023 року адвокат Яресько Т.В. та позивач підписали акт приймання-передачі послуг № 1 від 02 серпня 2023 року, тим самим підтвердивши, що послуги адвокатом були надані в повному обсязі. Позивач оплатив послуги в розмірі 20000 грн., про що отримав розрахункову квитанцію, як передбачено п. 7.5 додатку № 1 до договору.

Наголошував, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, посилався на ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відповідач не подавав відзив на позовну заяву та не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, взагалі проігнорувавши розгляд справи в суді першої інстанції. В той же час представником позивача до суду надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, що становлять 20000 грн., а саме належним чином засвідчені копія договору про надання правничої допомоги, копія додаткової угоди, копія акту приймання-передачі послуг, копія розрахункової квитанції, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, доказів неспівмірності заявлених витрат відповідачем надано не було.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, в якій вказано на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначив, що витрати на правничу допомогу вже стягуються в рамках виконавчого провадження, оскільки відповідач пропустив строки на апеляційне оскарження.

Також просив стягнути з відповідача на свою користь сплачені витрати на професійну правову (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн. Вказував, що 29 грудня 2023 року адвокат Яресько Т.В. та позивач підписали акт приймання-передачі послуг № 1 від 29 грудня 2023 року, підтвердивши, що послуги адвокатом надані в повному обсязі, позивач оплатив в послуги в розмірі 5000 грн. вчасно 29 грудня 2023 року, про що отримав від адвоката відповідну розрахункову квитанцію, як це передбачено п. 7.5 додатку № 3 до договору.

До відзиву на апеляційну скаргу надано копію додатку № 3 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 23032 від 12 квітня 2023 року, яким визначено порядок оплати правничої (правової) допомоги за надання правничої допомоги щодо складення та подання заперечень на апеляційну скаргу по справі № 752/16297/23, згідно якої вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 5000 грн., зокрема аналіз апеляційної скарги становить 2500 грн., складання та подання заперечень на апеляційну скаргу - 2500 грн.

Згідно п. 7.1 - 7.3 додатку № 3, правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає клієнту акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається детальний зміст наданої правової допомоги (за необхідності), розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний протягом 5 днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуг підписати його або протягом строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правничої (правової) допомоги та підписання відповідного акту.

Згідно п. 7.5 додатку № 2, підтвердженням отримання гонорару від клієнта є розрахункова квитанція, відривна частина якої, що містить перелік послуг та суму оплаченого гонорару, надається клієнту, а невідривна частина залишається у адвоката.

До відзиву на апеляційну скаргу також надано копію акту приймання-передачі послуг від 29 грудня 2023 року № 1, складеного адвокатом Яреськом Т.В. та ОСОБА_4, згідно якого адвокатом були надані послуги на підставі додатку № 3 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 23032 від 12 квітня 2023 року, ціна наданих послуг - 5000 грн., та розрахункової квитанції № 29/12/23 про отримання гонорару до договору № 23032 від 12 квітня 2023 року, додаток № 3, на суму 5000 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов про захист прав споживачів та визнаючи недійсним Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 16 березня 2020 року та Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2020 року, що є невід`ємними частинами договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», що були укладені ОСОБА_1 з АТ «Альфа-Банк», та стягуючи з відповідача судовий збір в дохід держави, суд першої інстанції виходив із того, що позивач особисто не укладав кредитний договір, не мав наміру його укладення, власноруч не підписував, кошти від відповідача не отримував, та, відповідно, особисто не знімав з картки чи рахунку, на які вони нібито були переведені відповідачем, отже на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення та внутрішня воля позивача на його укладення. Також судом покладено на відповідача судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, в іншій частині по суті спору судове рішення ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року по справі №754/4757/22 ОСОБА_2 було визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4, 190 ч. 1 КК України та призначено йому покарання за ст. 358 ч. 1 КК України у виді 1-го (одного) року обмеження волі, за ст. 358 ч. 4 КК України у виді 1-го (одного) року 6-ти (шести) місяців обмеження волі, за ст. 190 ч. 1 КК України у виді 2-х (двох) років обмеження волі.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року по справі № 754/4757/22 встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи по вул. Магнітогорській, 1-в в м. Києві, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, видаючи себе за іншу особу, а саме ОСОБА_1 , під приводом отримання кредитної картки з визначеною сумою кредитного ліміту в розмірі 20000 грн. у фінансовій установі АТ «АЛЬФА-БАНК», за допомогою дистанційних систем на веб-сайті httрs://аlfаbаnk.uа, надіслав працівнику зазначеної банківської установи власну фотокартку та попередньо підроблений офіційний документ - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Києво Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де у графі «фотокартка особи власника» на сторінці 1 та 3 паспорту ОСОБА_2 власноруч було вклеєно фотокартки зі своїм зображенням, тим самим використав завідомо підроблений документ, після чого 16 березня 2020 року ОСОБА_2 співробітником АТ «АЛЬФА-БАНК» на вул. Магнітогорська, 1-в в м. Києві була доставлена кредитна карта на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з лімітом на суму 20000 грн., які він у подальшому використав на власний розсуд, тим самим шляхом обману заволодів чужим майном, яке належить АТ «АЛЬФА-БАНК», на суму 20000 грн. Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_2 , перебуваючи по вул. Віскозна, 1 в м. Києві, видаючи себе за іншу особу, а саме ОСОБА_1 , під приводом отримання банківської картки в АТ «АЛЬФА-БАНК», за допомогою дистанційних систем на веб-сайті httрs://аlfаbаnk.uа, надіслав працівнику зазначеної банківської установи власну фотокартку та попередньо підроблений офіційний документ - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в графі «фотокартка особи власника» на сторінці 1 та 3 паспорту ОСОБА_2 власноруч було вклеєно фотокартки зі своїм зображенням, тим самим використав завідомо підроблений документ, після чого 29 жовтня 2020 року ОСОБА_2 співробітником АТ «АЛЬФА-БАНК» на вул. Віскозна, 1 у м. Києві була доставлена банківська карта на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 .

Отже, встановлені Деснянським районним судом м. Києва від 28 червня 2022 року по справі № 754/4757/22 обставини мають преюдиційне значення в рамках розгляду даної справи та не потребують додаткового доказування чи спростування.

Також, з матеріалів даної справи судом встановлено, що 16 березня 2020 року було підписано Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «АЛЬФА-БАНК» та Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, що становлять невід`ємну частину Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «АЛЬФА-БАНК».

Тобто, встановлено, що 16 березня 2020 року було підписано угоди з одного боку зі сторони АТ «Альфа-Банк» та особою, яка в подальшому ідентифікована Деснянським районним судом м. Києва як ОСОБА_2 , та на момент укладання з Банком кредитного договору видавав себе за ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Так, в серпні 2023 року адвокатом Яреськом Т.В. в інтересах ОСОБА_1 подано позовну заяву про захист прав споживачів, з додатками: копія втраченого паспорта позивача, на який було отримано кредит, копія втраченого ідентифікаційного коду позивача, копія довідки Києво-Святошинського ВП ГУ ГУНП в Київській області від 06 грудня 2019 року № 24167, копія заяви ОСОБА_4 від 23 червня 2021 року з відповіддю на неї від АТ «Альфа-Банк», копія заяви від 20 жовтня 2021 року № П-235 до БРУП ГУНП в Київській області про вчинення кримінального правопорушення, копія витягу з ЄРДР від 27 березня 2022 року, копія вимоги від 13 лютого 2023 року від ТОВ «Укрборг», копія заяви від 12 квітня 2023 року про надання копій документів, копія відповіді від 27 квітня 2023 року № 17142-17.5-б/б, копія оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки від 16 березня 2020 року, копія анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції відповідача на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб від 16 березня 2020 року, прінт-скрін сайту судова влада по справі № 754/730/22, копія адвокатського запиту від 26 липня 2023 року, копія вироку Деснянського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року по справі № 754/730/22, клопотання про витребування доказів.

До позовної заяви долучено копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2023 року № 23032, укладеного адвокатом Яреськом Т.В. з ОСОБА_4, за умовами якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу (правову) допомогу. Згідно п. 3.1 договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (а. с. 22 - 23).

Також 12 квітня 2023 року адвокат Яресько Т.В. та ОСОБА_4 уклали додаток № 2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2023 року № 23032, яким визначено порядок оплати правничої (правової) допомоги адвокату за надання правничої допомоги (складення позову та заяв по суті) щодо визнання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 16 березня 2020 року та Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2020 року недійсними в суді першої інстанції. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції відповідно до підсудності справи.

Згідно п. 2 додатку № 2, вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 20000 грн. Вартість кожного судового засідання оплачується перед засіданнями та становить фіксовану суму у розмірі 1500 грн.

Згідно п. 7.1 - 7.3 додатку № 2, правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає клієнту акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається детальний зміст наданої правової допомоги (за необхідності), розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний протягом 5 днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуг підписати його або протягом строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правничої (правової) допомоги та підписання відповідного акту.

Згідно п. 7.5 додатку № 2, підтвердженням отримання гонорару від клієнта є розрахункова квитанція, відривна частина якої, що містить перелік послуг та суму оплаченого гонорару, надається клієнту, а невідривна частина залишається у адвоката (а. с. 24).

На а. с. 25 знаходиться копія акту приймання-передачі послуг № 1 від 02 серпня 2023 року, складеного адвокатом Яреськом Т.В. з ОСОБА_4, про те, що на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2023 року № 23032 адвокатом були надані наступні послуги: надання правничої допомоги (складення позову та заяв по суті щодо визнання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 16 березня 2020 року та Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2020 року недійсними в суді першої інстанції, строк виконання - 02 серпня 2023 року, ціна - 20000 грн.

На а. с. 26 знаходиться копія розрахункової квитанції № 02/08/23 про отримання гонорару до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2023 року № 23032 в сумі 20000 грн.

Крім того, в позові ОСОБА_1 попередньо визначено суму витрат на правничу допомогу в очікуваному розмірі 20000 грн., разом із тим, відповідач, отримавши копію позовної заяви 20 вересня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 72), не скористався правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та не заперечував проти їх стягнення.

Судом першої інстанції враховано вищевказану судову практику ЄСПЛ, прийнято до уваги положення ст. 137 ЦПК України, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), Верховного Суду, викладені в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

Крім того, суд першої інстанції врахував, що витрати на професійну правничу допомогу є необхідними та неминучими, пов`язаними з розглядом справи, її складністю, а їх розмір пропорційним, що не заперечено відповідачем, та дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Оскільки представником позивача до суду надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, що становлять 20000 грн., а саме належним чином засвідчені копія договору про надання правничої допомоги, копія додаткової угоди, копія акту приймання-передачі послуг, копія розрахункової квитанції, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, і жодних доказів неспівмірності заявлених витрат відповідачем надано не було, у суду першої інстанції не виникло підстав для вирішення питання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відтак ці витрати стягнуто з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Таким чином, є безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року в справі № 823/2638/18, від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17, від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, від 17 вересня 2019 року в справі № 810/3806/19, адже рішення суду першої інстанції даним правовим висновкам не суперечить.

Апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, згідно яких при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Доводи апеляційної скарги, що сума витрат на правничу допомогу визначена всупереч приписів ст. 11, 15, 2, 134, 137, 141, 133 ЦПК України, винагорода у розмірі, зазначеному в орієнтовних розрахунках судових витрат, є завищеною, надуманою, не доведеною жодними доказами, такою, що дійсно не відповідає складності справи, а тому підлягає зменшенню, зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що явку представником позивача в судове засідання не було забезпечено, фактично позовні вимоги розглядалися за клопотанням про розгляд справи у його відсутність, апеляційний суд зазначає, що вартість участі адвоката в судових засіданнях за умовами додаткової угоди № 2 не входила до погодженого сторонами фіксованого розміру гонорару 20000 грн. і підлягала окремій оплаті у розмірі 1500 грн. за одне засідання.

Оскільки адвокат фактично не брав участі в судових засіданнях, позивачем не заявлялися вимоги про відшкодування витрат за надання таких послуг і судом вони не стягувались.

Апеляційний суд враховує, що відповідач не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, однак на власний розсуд не скористався такою можливістю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 5000 грн. на правничу допомогу, понесені ним за складання відзиву на апеляційну скаргу, розмір і факт надання яких підтверджено доданим до відзиву копіями додатку № 3 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2023 року № 23032, акта приймання-передачі послуг № 1 від 29 грудня 2023 року, розрахункової квитанції № 29/12/23 від 29 грудня 2023 року.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року в частині стягнення витрат на правову (правничу) допомогу залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (м. Київ вул. Велика Васильківська 100 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.