Провадження № 2/357/647/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

22.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі «Позивач») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 39 848,66 грн., з яких: 38 336,00 грн. сума заборгованості за договором; 1232,23 грн. інфляційні втрати; 280,43 грн. - три відсотки річних.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилався на наступні обставини:

28.07.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4535435 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту складає 11950,00 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (27.08.2021) вказується в графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов?язання перед Відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 11950 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

27.08.2021 Відповідач свої зобов?язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв?язку з чим, а також керуючись лунками 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано. Строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев?яносто) календарних днів поспіль.

Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов?язань перед кредитором, 03.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 11950 грн. - тіло кредиту та 26386 грн. - нараховані проценти, всього - 38336 грн.

Також, у позовній заяві Позивач заявив про стягнення інфляційних втрат з грудня 2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 1 232,23 грн. та трьох відсотків річних з 26.11.2021 по 18.12.2023 в сумі 280,43 грн.

Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 39 848,66 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 року.

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

30.01.2024 року ухвалою суду постановлено відкрити провадження по справі та провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 134).

06.02.2024 року від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 137-139).

13.02.2024 року від представника Позивача надійшла відповідь на відзив, у якій той наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 150-161).

Від Відповідача на адресу суду також надходили заяви, в яких вона повідомляла, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просила провести розгляд справи без її участі (а.с. 201-202, 207-208, 213-214).

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом.

28.07.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4535435 (а. с. 22). Договір підписано Відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С976211

28.07.2021 о 20:15:34 Відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С976211 договір про надання споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що кредит надається в сумі 11 950,00 грн. Відповідно до пункту 1.4 договору кредит надається строком на 30 днів. Пунтом 1.5.1 договору передбачено, що за користування кредитом Відповідач сплачує 1,90 % на добу. У паспорті споживчого кредиту (а. с. 15-19) продубльовано дані умови кредитування і додатково вказано, що процентна ставка є фіксованою. Крім цього, у пункті 2.1 договору зазначено, що кошти кредиту надаються Відповідачу шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

У матеріалах справи міститься лист від 16.05.2022 № 1968 від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» до ТОВ «Авентус Україна» (а. с. 74-78) про те, що 28.07.2021 року за транзакцією № 971886851 відбулося перерахування суми коштів у розмірі 11 950,00 грн. на картку № НОМЕР_1 .

Листом від 28.08.2021 року (а. с. 162) ТОВ «Авентус Україна» повідомило Відповідача про те, що у Відповідача наявна заборгованість за договором і Відповідачу слід виконати свої зобов`язання за договом про надання споживчого кредиту № 4535435.

За наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с 34-48) заборгованість Відповідача за кредитним договором становить 38 336,00 грн.

03.05.2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу № 03-05/2022, відповідно до пункту 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників.

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022 року (реєстр боржників) (а. с. 20) ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги до Відповідача за договором № 4535435.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Відповідач вказувала, що Позивач не надав належних та допустимих доказів підписання Відповідачем кредитного договору та не надав доказів перерахування суми кредиту Відповідачу. Також, Відповідач зазначила, що наведений Позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом, оскільки не є первинним документом та не відповідає вимогам законодавства України про бухгалтерський облік.

Водночас, Відповідач у відзиві прямо не заперечувала той факт, що дійсно підписувала та кредитний договір та дійсно отримала кредитні кошти. Відповідач не заявляла позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним чи неукладеним. У матеріалах справи відсутні будь-які заяви Відповідача до фінансової установи, яка надавала кредит, або до правоохоронних органів з тим, що треті особи отримали доступ до електронних даних Відповідача, скористалися ними і неправомірно надали згоду на отримання кредиту. Також, Відповідач не надала суду доказів погашення заборгованості на рахунок фінансової установи та не надала контррозрахунок заборгованості.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що Відповідач підписала кредитний договір з фінансовою установою, отримала кредитні кошти, які у строк не повернула.

Таким чином, зміст спірних правовідносин полягає у стягненні з Відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 року, укладеними між Відповідачем та ТОВ «Авентус України», яке в подальшому відступило Позивачу своє право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором.

2.Мотивувальна частина.

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 1054 ЦК Украі?ни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Дані норми свідчать про те, що обов`язок позичальника щомісячно виплачувати проценти до дня повернення позики у разі відсутності іншої? домовленості сторін, може бути застосований? лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК Украі?ни право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 також зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК Украі?ни, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відовідно до частини 2 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною .

За правилами частини 4 статті 1056-1 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Крім цього, у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком відсотковоі? ставки з`ясуванню підлягають дотримання визначеноі? договором процедури підвищення відсотковоі? ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додатковоі? угоди); діі? позичальника щодо прии?няття пропозиціі? кредитора тощо (постанова КЦС ВС від 23 травня 2018 року, справа № 310/80/16-ц).

Згідно з пунктом 6 Розділу IV (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинність 23.12.2024 року.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Висновки суду.

Щодо факту відступлення права вимоги за кредитними договорами Позивачу.

З огляду на наведені норми матеріального права та додані Позивачем до позову документи, суд дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено право Позивача вимагати у Відповідача оплату заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 року.

Щодо факту перерахування Відповідачу кредитних коштів

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт підписання договору про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 року, так само як і підтверджено факт перерахування Відповідачу кредитних коштів.

Зокрема, Позивачем надано копію договору про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2019 року, в якому зазначено суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування кредитом тощо. Договір підписаний Відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також, Позивачем наданий лист оператора платіжних послуг від 16.05.2022 № 1968 про те, що 28.07.2021 року (в день підписання договору про надання споживчого кредиту) сума кредиту 11 950,00 грн. була перерахована на картку НОМЕР_1 , номер якої збігається з номером картки, вказаної у договорі про надання споживчого кредиту. Суд зауважує, що навіть якби кредит було перераховано Відповідачу помилково, то вона мала право відмовитися від кредиту та повернути кошти кредитодавцям на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» (Споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів).

Водночас, Позивач у відзиві на позов прямо не заперечувала проти підписання кредитного договору, а лише зазначила, що Позивачем не надано достатніх та належних доказів такого підписання. Тобто, та обставина, що Відповідач отримала кредит, не спростована.

Враховуючи надані Позивачем документи про перерахування Відповідачу суми кредиту, суд приходить до висновку, що Відповідачу кредитні кошти дійсно були перераховані.

Щодо розрахунку заборгованості за процентами

Договором про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 року встановлено, що кредит надається в сумі 11950,00 грн. строком на 30 днів з відсотками за користування 1,90% на добу, процентна ставка фіксована.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів суд прийшов до висновку, що заборгованість Відповідача щодо суми кредиту за договором є підтвердженою, тому позов у частині стягнення з Відповідача на користь Позивача основної суми кредиту підлягає задоволенню.

Застосовуючи до спірних правовідносин ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, п. 6 Розділу IV (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування», враховуючи, що в кредитних договорах визначена фіксована, а не змінювана процентна ставка, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом повинні розраховуватися протягом строку кредитування, визначеному в договорі, а саме: якщо сума кредиту становить 11 950,00 грн., то за один день користування кредитом Відповідач повинна сплатити 227,05 грн. (11 950,00 грн. Х 190%). За 30 днів користування кредитом Відповідач повинна сплатити 6 811,50 грн. (227,05 грн. Х 30 днів).

Отже, за договором про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 18 761,50 грн. (11 950,00 грн. основна сума боргу та 6 811,50 грн. заборгованість за процентами).

Суд звертає увагу, що відповідно до вказаних кредитного договору проценти за користування кредитом починають нараховуватися за підвищеною процентною ставкою, якщо позичальник не погасить заборгованість протягом строку кредитування. Водночас, відповідно до кредитного договору кредитодавець визначив процентну ставку, як фіксовану.

Дані обставини свідчать про те, що підвищення процентної ставки фактично є мірою відповідальності позичальника за несвоєчасне погашення кредиту, що заборонено пунктом 6 Розділу IV (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування».

У матеріалах справи відсутні докази того, що кредитодавець письмово повідомляв позичальника про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка, як цього вимагає ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України.

Щодо автопролонгації кредитного договору на 90 днів, на яку посилається Позивач, то з огляду на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та наявність в матеріалах справи листа від 28.08.2021 року, суд відхиляє доводи Позивача та приходить до висновку, що нарахування процентів за користування кредитом припинилося в момент пред`явлення Відповідачу вимоги про сплату заборгованості.

Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних

З матеріалів справи вбачається, що інфляційні втрати в розмірі 1232,23 грн. від несвоєчасного погашення заборгованості розраховані Позивачем до 23.02.2022 року, тому їх стягнення є правомірним відповідно до ч. 2 ст. 625 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Три відсотки річних у розмірі 280,43 грн. розраховані Позивачем з 26.11.2021 року за 89 днів, тобто до 24.02.2022 року, тому їх стягнення також відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивач просив стягнути з Відповідача 39 848,66 грн., а суд задовольнив позовні вимоги на суму 18 761,50 грн., що складає 50,8779 % від розміру заявлених вимог, то на Відповідача покладаються витрати щодо сплаченого Позивачем судового збору в розмірі 1 092,94 грн.

Крім того, Позивач просила стягнути з Відповідача понесені витрати на професійну правову (правничу) допомогу в сумі 10000,00 грн.

Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову на 50,8779 %, заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. підлягають задоволенню частково - з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути такі витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 5087,79 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4535435 від 28.07.2021 року в розмірі 20274,16 гривень (двадцять тисяч двісті сімдесят чотири гривні 16 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судовий збір в розмірі 1092,94 гривень (одна тисяча дев`яносто дві гривні 94 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати на правничу допомогу в розмірі 5087,79 гривень (п`ять тисяч вісімдесят сім гривень 79 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», місцезнаходження: вулиця Загородня, будинок, 15, офіс, 118/2, місто Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 16.07.2024 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області Владислав ЦУКУРОВ.