КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Підпалий В.В.
Єдиний унікальний номер справи № 757/5168/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2024 року (01 лютого 2024 року) ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

Позов обґрунтований тим, що 08 вересня 2016 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 824.

За час перебування у шлюбі, у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони проживали однією сім`єю, проте як вказує позивач у своєму позові спільне проживання з відповідачем припинено у зв`язку з психологічною несумісністю, що призводить до частих конфліктів, які повністю зруйнували колишні взаємовідносини

Конфлікти між сторонами негативно впливають на психологічний стан малолітніх дітей, та призвели до втрати почуття любові. Позивачка не має наміру продовжувати подальше спільне подружнє життя.

На час звернення до суду з позовом подружжя проживає окремо, діти постійно проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Спори щодо поділу майна між сторонами відсутні, оскільки за період перебування у шлюбі позивач та відповідач спільного майна не набули.

Наміри відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем у позивачки відсутні.

Сумісне життя і навіть формальне збереження шлюбу є неможливими. Крім того, позивачка вважає, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя буде суперечити моральним засадам суспільства і з урахуванням обставин, просила строк для примирення не надавати,оскільки це суперечитиме інтересам позивачки , з огляду на категоричну неможливість збереження вказаного шлюбу та сім`ї.

У позові просила:

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 червня 2016 року у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Печерський районний у м. Києві ВДРАЦС), про що складено відповідний актовий запис за № 824 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідач 28 лютого 2024 року подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позову.

Крім того, разом з відзивом на позовну заяву ОСОБА_1 подав:

- заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у якій просить суд постановити ухвалу про розгляд справи в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження;

- клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України, у якому просить суд витребувати у ТОВ «СІГОО» (), яка є керуючою компанією будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- інформацію щодо стану заборгованості за комунальні послуги за квартирою № 68 з розшифруванням за платежами (квартирна плата, електрика, водопостачання, газопостачання, опалення та інші платежі);

- інформацію щодо фактичного проживання власника ОСОБА_2 з дітьми за даною адресою;

- клопотання про призначення строку на примирення, у якому просить суд призначити тримісячний строк для примирення сторін .

Протокольною ухвалою суду від 29 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів у справі, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року позов задоволено.

Шлюб укладений та зареєстрований 08 червня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за актовим записом № 824, - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким відмовити у позові. Зазначає, що суд з порушенням вимог законодавства підійшов формально до вирішення справи.

Позивачка не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 11 липня 2024 року за адресами, наявними в матеріалах справи, Представники сторін взяли участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, в режимі відеоконференції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 08 вересня 2016 року між сторонами укладено шлюб.

За час перебування у шлюбі, у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони проживали однією сім`єю, проте як вказує позивач у своєму позові спільне проживання з відповідачем припинено у зв`язку з психологічною несумісністю, що призводить до частих конфліктів, які повністю зруйнували колишні взаємовідносини

Конфлікти між сторонами негативно впливають на психологічний стан малолітніх дітей, та призвели до втрати почуття любові. Позивачка не має наміру продовжувати подальше спільне подружнє життя.

На час звернення до суду з позовом подружжя проживає окремо, діти постійно проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Спори щодо поділу майна між сторонами відсутні, оскільки за період перебування у шлюбі позивач та відповідач спільного майна не набули.

Наміри відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем у позивачки відсутні.

Наданий відповідачем відзив на позовну заяву та пояснення не спростовують у своїй сукупності обставини викладені позивачкою щодо неможливості збереження сім`ї.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які б підтверджували подальше спільне проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та спільними малолітніми дітьми, докази необхідності збереження шлюбу та сім`ї та що окреме проживання сторін буде суперечити інтересам їх спільних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного Кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст.263 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви . До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Як зазначив позивачка ,спільне життя із відповідачем стало неможливим з причин різних поглядів на життя .

Через постійні непорозуміння, що виникали між сторонами, сторони втратили почуття любові один до одного, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер.

Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, а тому просила строк для примирення не надавати.

Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позовних вимог, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Суд встановив, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

Згідно з ст. ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 7 ст 240 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги , що спір про розірвання шлюбу може розглядатися в разі встановлення ,наявності особистого вільного волевиявлення з боку ОСОБА_2 , а а на його думку такого волевиявлення не було , оскільки позивачка з ним не обговорювала це питання . не заслуговують на увагу з огляду на те що позовна заява подана саме позивачкою зі її особистим підписом. Що стосується вжиття заходів для примирення подружжя заслуговують на увагу, натомість будь-яких доказів ,що сторони самостійно намагались примиритися матеріали справи не містять , а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення.

Враховуючи, що справа перебуває у провадженні із лютого 2024 року, передбачені ч.7 ст. 240 ЦПК України строки для примирення сторін вичерпані. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, апелянт ОСОБА_1 не надала доказів необхідності надання строку для примирення сторін для збереження сім`ї.

Позивачка категорично наполягала у позові, що не бажає зберігати шлюб .

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу.

Суд дійшов правильного висновку про розірвання шлюбу і колегія суддів погоджується з таким висновком, враховуючи, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть більше 10 років, з 2014 року, поновлення сімейно-шлюбних відносин є неможливим. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Клопотання про відкликання заяви про розірвання шлюбу сторони не подавали.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до питання надання сторонам строку для примирення, які не є підставою для скасування рішення, а відтак доводи скарги безпідставні. Будь-яких доказів щодо можливого і необхідного збереження сім`ї апелянт суду не надав.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 375, 381 - 384 ЦПК України , суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 липня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова