Провадження № 2/147/48/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борейко О. Г.,

із секретарем Прокопенко В. М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Рябоконя Р. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

01 липня 2022 року ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 березня 2022 року вироком Вінницького апеляційного суду визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК Уукраїни та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Засуджений відбуває покарання. Потерпілим від кримінального правопорушення є: неповнолітній син вбитого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , інтереси якого представляє законний представник, його мати ОСОБА_1 , що працює та проживає в Польщі. Відповідно до вимог закону, цивільним відповідачем за вчинений злочин є ОСОБА_2 , який засуджений апеляційним судом та який завдав потерпілому, неповнолітньому ОСОБА_3 вбивством його батька непоправиму матеріальну та довічну моральну шкоду, у зв`язку з цим заявлено цей позов. З дня народження потерпілого відповідач не надав і до сьогодні жодної копійки на його життя. Позивач стверджує, що він погрожував вбити дитину та знищити її взагалі, щоб не виплачувати жодних компенсацій. Тільки завдяки щохвилинній опіці бабці потерпілого він залишається живим і на сьогодні. Відшкодування шкоди сину потерпілого складається з: матеріальної (майнової) шкоди 1) з розрахунку з дня народження потерпілого 26.09.2018 (за 2018 рік 3 місяці*6500 грн (мін. зар. плата)= 19500 гривень; за 2019-2021 роки - 36 місяців*6500 грн = 234000 гривень; за 2022 рік 5 місяців*6500 грн = 32500, всього 286000 гривень; подальше щомісячне відшкодування шкоди до ІНФОРМАЦІЯ_9 визначити у розмірі 6500 гривень з правом перерахунку (ч. 4 ст. 1200 ЦК України); 2) на проведення експертизи на предмет батьківства було витрачено 7614 гривень, що підтверджується квитанцією. Крім цього, понесено витрати на банківські послуги 101,10 грн, проїзди у Вінницю для проведення експертизи 24.05.2021 - 150,20 грн, 150,20 грн, 150,20 грн, 150,20 грн, 31.08.2021 - 172,40 грн, послуги адвоката квитанція №4712.07.21 - 2500 грн + 3000 грн, втрата особистого часу 24.05.2021 2 чол * 10 год 31.08.2021 1 чол * 10 год всього 30 год * 6500 грн :172 год =37-79 грн за 1 год 1133-70 грн. Всього 15122 грн. Всього разова матеріальна допомога по позову складає 301122 гривні. Також позивач заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди, яку з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог оцінено в розмірі 5 (п`ять) мільйонів гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що потерпілий з дня свого народження довічно не побачить свого батька, завдана моральна шкода є довічною, як і моральні страждання потерпілого через смерть його батька. Описати словами всю гіркоту, глибину страждань дитини неможливо, а її виховання без батька ставить потерпілого у вкрай нерівні умови життя взагалі. Трагічна смерть батька довічно буде нагадувати потерпілому про непоправиму втрату батька як основної опори сім`ї і буде носити характер постійно діючого довічного морального потрясіння самого потерпілого, що не може бути компенсовано жодними благами та фінансами. На думку позивача навіть не можливо виразити довічну глибину страждань потерпілого в грошовому еквіваленті, оскільки, як гарантує Конституція України, життя і здоров`я людини є найвищою цінністю демократичної країни, якою є Україна. Збільшуючи розмір позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що відповідно до обставин військового часу держава в разі загибелі її громадянина виплачує кошти сім`ї загиблого в порядку копменсації за втрату годувальника, члена сім`ї. Покійний батько неповнолітнього позивача, не будь він вбитий відповідачем, достойно захищав би свою країну та свою сім`ю. Заявлене позивачем відшкодування моральної шкоди неспівмірне із завданою довічно моральною шкодою, а тому позивач її оцінює в 5000000 гривень, хоч і ця сума явно пом`якшена та не відповідає втраті батька. Тому позивач просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 301 тисячу 122 гривні майнової шкоди одноразово, призначити стягнення щомісячно в розмірі 6500 гривень до досягнення потерпілим 18-річного віку до ІНФОРМАЦІЯ_9 з правом перегляду розміру щомісячних платежів за рішенням судів, та моральної шкоди в розмірі 5000000 гривень в порядку компенсації за вбивство батька.

22.11.2022 від відповідача ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Рябоконя Р. П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач не визнає та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди відповідач зазначає, що позивач просить стягнути 301122 гривень в якості відшкодування заподіяної майнової шкоди. В основу вимог про відшкодування шкоди покладено винуватість відповідача, яка встановлена вироком Вінницького апеляційного суду від 30.03.2022 у справі №147/405/18. В ході судового розгляду кримінального провадження малолітній ОСОБА_3 мав можливість реалізувати свої процесуальні права як потерпілого через представника та законного представника. Сторона позивача наполягає на стягненні з ОСОБА_2 в якості заподіяної матеріальної шкоди: понесені витрати за проведення експертизи щодо визначення батьківства, витрати на банківські послуги, транспортні витрати на проїзди у м. Вінницю для проведення експертизи, витрати, понесені на послуги адвоката, витрати особистого часу. Аналізуючи банківську квитанцію про здійснення касових операцій №36769815-1 від 19.05.2021, сторона відповідача зазначає, що платником є стороння особа - ОСОБА_4 , яка перерахувала 7614 грн до Вінницького НДЕКЦ МВС України «за проведення молекул.- генетич. дослідження від ОСОБА_1 », аналогічна банківська квитанція №36769815-2 від 19.05.2021 від ОСОБА_4 - 101,1 грн. ОСОБА_4 не є стороною у кримінальному провадженні чи по цивільній справі №147/1382/20 про встановлення факту батьківства, а тому здійснений вказаною особою банківський переказ не має відношення до справи. Крім того, витрати на проведення експертного дослідження є різновидом судових витрат і на них поширюється особливий порядок відшкодування регламентований главою 8 ЦПК України. Аналогічно, надаючи оцінку квитанціям адвоката Шуляк В. М. №47 від 12.07.2021, №48 від 12.07.2021, згідно з якими остання отримала грошові кошти в розмірі 2500 грн та 3000 грн відповідно за ведення цивільної справи в Тростянецькому суді, не встановлено за ведення якої конкретно справи адвокатом отримано грошові кошти, адже навіть у судовому рішенні про встановлення факту батьківства не відображено, що адвокат брав участь у судовому засіданні. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу також відшкодовуються в порядку, визначеному главою 8 ЦПК України. Відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Два пасажирські квитки (чек № НОМЕР_1 , чек № НОМЕР_2 ) сполученням «Вінниця-Ободівка» з часом відправлення 13:05 год. 24.05.2021, зазначені квитки не містять ідентифікації особи, яка їх придбала. Стороною позивача не доведено, що такі квитки були придбані саме ними і з якою саме метою відбувалася поїздка. Крім того витрати на проїзд є різновидом судових витрат, а тому не можуть розцінюватися як майнова шкода. Аналізуючи доводи сторони позивача щодо витрат особистого часу, які оцінені в 1133,70 грн на двох осіб, то на думку сторони відповідача такий розрахунок не ґрунтується на будь-яких приписах законодавства і є нічим іншим як забаганкою законного представника. Поняття витрат особистого часу немає як серед судових витрат, так і з огляду на поняття майнової шкоди. В мотивувальній частині позовної заяви сторона позивача наполягає на необхідності стягнення 286000 грн в якості відшкодування шкоди за 44 місяці з моменту народження позивача до моменту звернення до суду і по 6500 грн щомісячно до досягнення позивачем 18-річного віку. Позивач посилається на ст. 1200 ЦК України, ігноруючи її зміст. На думку сторони відповідача сторона позивача не навела розрахунки, які доводяться документально, а саме в матеріалах справи в розумінні ч.2 ст. 1200 ЦК України відсутні докази, що середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого становив 6500 грн. Взагалі не надано докази середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, а також позивачем не заявлено клопотань про витребування таких доказів, тому вимога є необґрунтованою. Також на думку відповідача при подібних розрахунках обов`язковим є вирахування частки, яка припадала на самого потерпілого та осіб, яких він утримував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України), чого позивачем не дотримано. Щодо завданої моральної шкоди сторона відповідача зазначає, що на момент смерті ОСОБА_5 позивач народжений не був, а на момент звернення до суду позивач, є дитиною, яка не може належним чином усвідомлювати обставини дійсності в силу свого малолітнього віку. Так як ОСОБА_3 ніколи не був знайомий з ОСОБА_5 , то стверджувати про якісь конкретні моральні переживання неможливо. Моральна шкода заявлена позивачем, визначена не ним особисто, який в 4 річному віці, напевно, не усвідомлює увесь розмір відшкодування, а його матір`ю, яка є матеріально зацікавленою особою. На думку відповідача розмір моральної шкоди не обґрунтований жодними розрахунками та не підтверджений жодними документами. В ч. 2 ст. 1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана внаслідок смерті особи компенсується її дітям, однак не вказано про компенсацію моральної шкоди дітям, які народилися після смерті батька. На думку сторони відповідача батьківство не доведено, оскільки ОСОБА_2 не було залучено до участі у справі про встановлення такого факту в якості третьої особи. Представник відповідача стверджує, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 54 ЦПК України, в силу імперативних приписів закону, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.07.2021 у справі №147/1382/20, яким встановлено що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 не є преюдиційним у вирішенні цього спору. Крім того, для ОСОБА_2 подібна сума грошових коштів була б непомірною з огляду на його майновий стан та утримання ним малолітньої дитини і непрацездатної дружини. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач повністю підтримав позицію свого представника.

05.12.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить відмовити в поновленні пропущеного строку на відзив представника позивача.

Стислий виклад позиції сторін:

Законний представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні зазначила, що вину відповідача визнано вироком суду, а тому позов просить задовольнити повністю. Зазначила, що мала стосунки зі своїм хлопцем ( ОСОБА_5 ) три роки, мали побратися, бо ОСОБА_1 була вагітна, однак не встигли зареєструвати шлюб. Щодо суми моральної шкоди зазначає, що її хлопець міг бути мобілізований і загинути на війні, а також те, що справа триває задовго. Також зазначає, що за основу розрахунку відшкодування взята мінімальна заробітна плата, оскільки ОСОБА_5 пропрацював всього шість місяців, однак вона не контактувала з його сім`єю і не мала в розпорядженні цієї інформації. Залучати до розгляду справи про встановлення факту батьківства відповідача не було ніякої потреби. Кошти за експертизу були ОСОБА_1 , однак платником була її мама ОСОБА_4 , оскільки та була за кордоном. Кошти на дорогу витрачали також ОСОБА_1 , як і була втрата особистого часу, що на думку законного представника позивача належить відшкодувати з відповідача в якості шкоди.

Представник відповідача - адвокат Рябокінь Р. П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві до позовної заяви. Представник відповідача пояснив, що у суду немає жодних підстав для задоволення позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди. Вимоги позивача щодо суми моральної шкоди, яку збільшено до 5000000 гривень ґрунтуються на гіпотетичних припущеннях позивача, тривалий розгляд справи не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями ст. 1168 ЦК України не передбачено відшкодування шкоди дитині, яка народилася після смерті потерпілого. Доказів про те, що померлий мав одружитися з ОСОБА_1 не надано, до його смерті ОСОБА_1 вже була вагітна, однак ОСОБА_5 жодних дій щодо реєстрації шлюбу не було вчинено. Окрім того, представник відповідача звертає увагу на ту обставину, що відповідач має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження та непрацездатну дружину, характеризується позитивно, злочин про який йдеться у вироці вчинений з необережності, вини немає. Недоведено вимоги щодо стягнення майнової шкоди. Суд не може задоволити вимогу позивача щодо відшкодування шкоди виходячи з розміру 6500 грн, який нічим не доведений, що не узгоджується з вимогами ст.1200 ЦК України. Додане рішення у справі про встановлення факту батьківства не має жодного преюдиційного значення для відповідача, оскільки останнього не було залучено до участі у справі в порядку окремого провадження, хоча у позивача були наміри звертатися до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди передано до Гайсинського районного суду Вінницької області за підсудністю.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.01.2023 цивільну справу №127/13863/22 за позовом ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди передано до Тростянецького районного суду Вінницької області за підсудністю.

Справа надійшла до суду 10 лютого 2023 року та ухвалою судді Тростянецького районного суд Вінницької області Мудрак А. М. від 13.02.2023 постановлено: прийняти справу до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 01.08.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про відвід головуючого судді Мудрак А.М. від розгляду цивільної справи №127/13863/22 за позовом ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди; справу передано на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2023 у справі №127/13863/22 (провадження 2/147/105/23) визначено головуючого суддю Борейко О. Г.

Ухвалою судді від 02.08.2023 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.08.2023.

18 серпня 2023 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (Т. 2, а.с. 111-116).

У зв`язку із клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Рябоконя Р. П. підготовче засідання відкладено на 15:00 год. 12.09.2023.

08.09.2023 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про спрямування справи за підсудністю, у якій відповідач клопоче про направлення справи за позовом ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Харківської області.

Ухвалою суду від 12.09.2023 постановлено відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про передачу за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Харківської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

18.09.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про повторний розгляд заяви про скерування справи за підсудністю відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України за місцем проживання відповідача та надано довідку про місце проживання №4965 від 14.09.2023 видану відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області.

Ухвалою суду від 18.09.2023 постановлено позовну заяву ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди передати за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Харківської області.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 01.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.09.2023 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовдження розгляду.

14.11.2023 зазначена вище цивільна справа повернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області.

Підготовче засідання у справі призначено на 01 грудня 2023 року.

Ухвалою суду від 01.12.2023 постановлено заяву ОСОБА_1 поданої в інтересах ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог прийняти до розгляду; встановити відповідачу десятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з врахуванням збільшення позовних вимог. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи; роз`яснити відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України); встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької обласьі від 22.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого повторно Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 11 листопада 2021 року (Т.1, а.с. 46).

Вироком Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2022 року у справі №147/405/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі (Т. 1, а.с. 39-45).

В ході розгляду кримінального провадження судом встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вбивстві вчиненому через необережність є правильною. Вина ОСОБА_2 за ч. 1 ст.119 КК України є доведеною. Потерпілим визнано ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 .

З копій квитків на автобус (чек №599758 та №599759 від 24.05.2021) Вінниця - Ободівка з часом відправлення 13:05 год 24.05.2021 встановлено, що вартість кожного з них становить 150,20 грн (Т. 1, а.с. 47).

З квитків на автобус №017912 та №020618 випливає, що в них заповнені дати 24.05.2021 та 31.08.2021 відповідно (Т. 1, а.с. 47).

З копії квитанцій адвоката Шуляк В. М. №47 від 12.07.2021, №48 від 12.07.2021, випливає, що остання отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2500 грн та 3000 грн відповідно за ведення цивільної справи в Тростянецькому суді (Т. 1, а.с. 48).

З копії квитанцій № 36769815-1 від 19.05.2021 на суму 7614 грн та №36769815-2 від 19.05.2021 на суму 101,1 грн випливає, що платником є - ОСОБА_4 , яка перерахувала 7614 грн до Вінницького НДЕКЦ МВС України «за проведення молекул.- генетик. Дослідження від ОСОБА_1 », та «комісію за платіж згідно з тарифами банку - 101,1 грн» (Т. 1, а.с. 49, зворот).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.07.2021 у справі №147/1382/20 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.1, а.с. 19-21).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право кожного на життя охороняється законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що перше речення статті 2, яке вважається одним із основоположних положень Конвенції і одночасно захищає одну з основних цінностей демократичних суспільств, що формують Раду Європи, вимагає від держав не тільки утриматись від "умисного" позбавлення життя, але й вживати відповідні заходи для захисту осіб, що перебувають в межах їхньої юрисдикції(див. наприклад рішення ЄСПЛ від 17 січня 2002 року в справі Calvelli&Ciglio v. Italy, заява №32967/96) та від 19 грудня 2017 року в справі LopesdeSousaFernandes v. Portugal, заява №56080/13).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частин 1, 2 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

Згідно зі ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі №607/11755/20 (провадження №61-13672св21).

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно зі ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Спір між сторонами виник з приводу наявності вини ОСОБА_2 у вчинені злочину і розміру заподіяній злочином моральної та матеріальної шкоди, яка повинна компенсуватись внаслідок смерті людини. Посилаючись на ст. 1200 ЦК України, позивач просить стягнути та стягувати на його користь щомісячні платежі на своє утримання з дня народження до дати звернення до суду та з дати звернення до суду до досягнення 18 років виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на день звернення до суду складала 6500 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2022 року, який набув чинності є обов`язковим для суду і підтверджує, що дійсно відбулось вбивство вчинене через необережність.

Таким чином, доведеною є протиправна поведінка ОСОБА_2 у завданні шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини ОСОБА_2 .

Судом установлено, що факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_5 , підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

За таких обставин, судом встановлено, що внаслідок вчиненого правопорушення відповідачем ОСОБА_2 - ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим його дитині завдана моральна шкода, адже дія вчинена відповідачем призвела до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача який ніколи не побачить батька, він зазнав душевних страждань.

Водночас не дивлячись на те, що з часу вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте відповідач не вжив заходів щодо відшкодування позивачу моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що діти є малозахищеними та потребують батьківської уваги та турботи, їх захисту та підтримки. За ситуації, що склалась, внаслідок вбивства ОСОБА_5 через необережність відповідача ОСОБА_2 , малолітній ОСОБА_3 стає напівсиротою, позбавлений турботи рідного батька, що спричинило негативні зміни у його житті.

Негативні емоції позивача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями ОСОБА_2 , внаслідок яких син ОСОБА_3 зазнав, зазнає і буде зазнавати глибоких моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, що пов`язані зі смертю батька, який помер в молодому віці, пов`язані із відсутністю поряд рідної людини, усвідомленням того, що він ніколи не побачать батька, ніколи не відчує і не отримає батьківської любові та турботи.

Крім цього, суд враховує, що втрата близької людини є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача триватимуть і надалі, що свідчить про їх тяжкість.

Посилання позивача на те, що до розміру моральної шкоди враховані тривалість розгляду справи і те, що батько ОСОБА_3 будь він живим міг бути мобілізований і вбитий, а держава передбачає певні відшкодування внаслідок смерті військовослужбовця, не ґрунтуються на законі, оскільки містять виключно припушення ОСОБА_1 , які свідчать про її матеріальну зацікавленість.

Суд також враховує, що стягнення грошових коштів у визначеному позивачем розмірі (5000000 грн) поставить у вкрай скрутне становище відповідача, у якого є неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на яку він сплачує аліменти відповідно до виконавчого листа Чечельницького районного суду Вінницької області виданого 13.06.2017 та має заборгованість зі сплати аліментів (Т. 2, а.с. 24-25). Доводи сторони відповідача про те, що на утримані відповідача знаходиться неповнолітня дитина та непрацездатна дружина не знайшли свого документального підтвердження, в той час як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначені обставини, суд погоджується з доводами представника відповідача про заявлення позивачем завищених вимог про стягнення моральної шкоди.

Розмір шкоди з урахуванням встановлених обставин у цій справі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, глибини душевних страждань, пов`язаних зі смертю батька, з урахуванням того, що син потерпілого ОСОБА_3 , 2018 року народження, позбавлений можливості на підтримку з боку батька, його участі у його дитини, піклування, спілкування, проведення спільного часу разом, отримання від нього порад, настанов, необхідно визначити у 300000 грн.

Доводи представника відповідача про те, що в суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд до уваги їх не бере.

Так, заперечуючи вину ОСОБА_2 в заподіянні смерті ОСОБА_5 представником відповідача не надано докази на підтвердження своєї позиції, отож відповідачем не спростовано обставини викладені у вироку Вінницького апеляційного суду, відсутність умислу не є тотожним відсутності вини.

Доводи представника відповідача про те, що положеннями ст. 1168 ЦК України не передбачено відшкодування шкоди дітям, які народилися після смерті потерпілого, суд вважає нікчемними з огляду на таке.

Тлумачення частини другої статті 1168 ЦК України свідчить, що до суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті, відносяться діти потерпілого. В частині другій статті 1168 ЦК України не деталізуються, що до них належать зачаті, але не народжені діти потерпілого. Проте, з урахуванням справедливості та розумності (статті 3 ЦК України), до суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті потерпілого, потрібно віднести зачатих дітей, але народжених після смерті потерпілого. Протилежний висновок ставив би в нерівне положення зачатих дітей, але народжених після смерті потерпілого, стосовно дітей, народжених на час смерті потерпілого, і суперечив принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України). Така позиція знайшла своє відображення в постанові ВС від 04.04.2018 у справі справа № 212/2362/16-ц (провадження № 61-1675св17).

Суд не погоджується із доводами сторони відповідача про те, що у 4 річному віці позивач, напевно, не усвідомлює увесь розмір відшкодування заявленої до стягнення моральної шкоди, оскільки, за переконанням суду така травма (втрата рідної людини, батька) є триваючою, та не може обмежуватись виключно моментом смерті (загибелі) людини, «зникнути» зовсім з життя близьких загиблого, зокрема дитини, і не мати жодного впливу на формування майбутнього дитини, його поведінку, світогляд.

Таким чином, на думку суду вимога про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю батька ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Посилаючись на статтю 1200 ЦК України законний представник позивач просить стягувати на користь малолітнього сина ОСОБА_3 щомісячні платежі на його утримання у зв`язку із смертю його батька до досягнення 18-річного віку.

Суд вважає такі вимоги позивача законними та обґрунтованими, а також такими, що відповідають найкращим інтересам дитини, яка втратили батька. Разом з тим, суд вважає помилковими доводи позивача про те, що щомісячні платежі мають складати 6500 грн.

Позицію сторони відповідача у даній справі щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині, суд вважає спрямованою на ухилення від відповідальності, враховуючи наступне.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), тобто за весь період до досягнення дитиною повноліття.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, пов`язаної із смертю батька, те що на момент своєї смерті батько позивача був не працевлаштованим, та/ або позивачем не надано довідку про розмір середньомісячного заробітку, як і доказів перебування на його утриманні працездатних осіб. Варто звернути увагу на ту обставину, що до складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи не містять даних про те, що померлий працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати на момент звернення позивача до суду (липень 2022 року) становив 6500,00 грн.

Оскільки позивач звернувся до суду 01 липня 2022 року, то для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», де мінімальна заробітна плата становить 6500 грн на місяць.

Доводи відповідача про те, що рішення у цивільній справі про встановлення факту батьківства не несе для ОСОБА_2 жодних наслідків, оскільки останній не був залучений до участі у розгляді зазначеної справи суд оцінює критично, з огляду те, що у даному випадку право на отримання відшкодування шкоди має: ОСОБА_3 - син, відповідно до копії свідоцтва про народження, в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_5 .

Матеріали справи не містять доказів про те, що на утриманні померлого перебували працездатні особи, але які не мають права на відшкодування шкоди. Отже, сума 6500 грн - це кошти, які щомісяця припадали на власне утримання ОСОБА_5 , тобто до стягнення підлягає 3250 грн, з розрахунку 6500 грн / 2 = 3250 гривень.

Таким чином, керуючись статтями 1200, 1202 ЦК України, враховуючи вищевикладене та виходячи із найкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, а тому з відповідача підлягає до стягнення 3250 грн відшкодування шкоди завданої смертю батька щомісяця починаючи з дня звернення з позовом до суду (01.07.2022) до досягнення позивачем ОСОБА_3 18-річного віку.

Це відповідатиме особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлюватиме порушення його майнового права.

Сумніви сторони відповідача про те, що покійний ОСОБА_5 не мав намірів на укладення шлюбу з ОСОБА_1 та подальшого утримання ОСОБА_3 не спростовують жодним чином зазначені вище висновки суду та не впливають на обов`язок відповідача на відшкодування шкоди позивачу відповідно до вимог статті 1200 ЦК України.

Окрім цього, позивач просить стягнути на свою користь відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю батька з 26.09.2018 по 30.06.2022 в сумі 286000 гривень, з розрахунку 6500 грн за кожен місяць, посилаючись на те, що з дня народження потерпілого відповідач не надав і до сьогодні жодної копійки на його життя.

На думку суду заявлена вимога задоволенню не підлягає з огляду на таке. В ході судового розгляду кримінального провадження малолітній ОСОБА_3 мав можливість реалізувати свої процесуальні права як потерпілого через представника та законного представника та подати цивільний позов, однак позивач таким правом скористався тільки 01 липня 2022 року.

Також відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про відшкодування шкоди в розмірі 15122 грн (на проведення експертизи на предмет батьківства 7614 гривень, витрати на банківські послуги 101,10 грн, проїзди у Вінницю для проведення експертизи 24.05.2021 - 150,20 грн, 150,20 грн, 150,20 грн, 150,20 грн, 31.08.2021 - 172,40 грн, послуги адвоката квитанція №4712.07.21 - 2500 грн + 3000 грн, втрата особистого часу 24.05.2021 2 чол * 10 год 31.08.2021 1 чол * 10 год всього 30 год * 6500 грн :172 год =37-79 грн за 1 год 1133-70 грн.

Аналіз документів, наданих суду на підтвердження матеріальної шкоди дає право для висновку, що всі ці витрати стосуються розгляду цивільної справи про встановлення факту батьківства, яка розглядалася за правилами окремого провадження.

Так, позивачем до суду подано копію банківської квитанції про здійснення касових операцій №36769815-1 від 19.05.2021 платником у якій зазначено - ОСОБА_4 , яка перерахувала 7614 грн до Вінницького НДЕКЦ МВС України «за проведення молекул.- генетич. дослідження від ОСОБА_1 », аналогічна банківська квитанція №36769815-2 від 19.05.2021 містить інформацію про платника ОСОБА_4 . ОСОБА_4 не є стороною ані у кримінальному провадженні, ані по цивільній справі №147/1382/20 про встановлення факту батьківства, а тому здійснений вказаною особою банківський переказ не має відношення до цієї справи.

Надаючи оцінку квитанціям адвоката Шуляк В. М. №47 від 12.07.2021, №48 від 12.07.2021, згідно з якими остання отримала грошові кошти в розмірі 2500 грн та 3000 грн відповідно за ведення цивільної справи в Тростянецькому суді. У зазначених квитанціях не встановлено за ведення якої конкретно справи адвокатом отримано грошові кошти, у судовому рішенні про встановлення факту батьківства не відображено, що адвокат брав участь у судовому засіданні, зазначені обставини не підтверджено також законним представником позивача в судовому засіданні.

Крім того, витрати на проведення експертного дослідження, як і витрати на професійну правничу допомогу є різновидом судових витрат і на них поширюється особливий порядок відшкодування регламентований главою 8 ЦПК України.

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (за правилами окремого провадження) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Копії пасажирських квитків, які надані позивачем на підтвердження понесених майнових витрат не містять ідентифікації особи, яка їх придбала. Стороною позивача не доведено, що такі квитки були придбані саме законним представником позивача і з якою саме метою відбувалася поїздка. Крім того витрати на проїзд є різновидом судових витрат, а тому не можуть розцінюватися як майнова шкода.

Необгрунтованими є також вимоги позивача щодо стягнення витрат особистого часу, які оцінені в 1133,70 грн на двох осіб.

Отже, витрати на вищевказану суму 301122 гривні не підтверджено належними і достатніми доказами, та не підлягають відшкодуванню, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Висновки суду:

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , поданого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Встановлюючи розмір моральної шкоди, суд визнав обґрунтованими мотиви спричинення такої шкоди позивачеві, враховуючи ступінь вини заподіювача шкоди, характеру та обсягу душевних страждань позивача, тривалістю завданої позивачеві моральної шкоди. Однак на думку суду варто визнати необхідним і достатнім відшкодування у розмірі 300000 грн в користь ОСОБА_3 за спричинену моральну шкоду, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Визначена судом компенсація за заподіяну моральну шкоду є достатньою для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілого наслідків вчиненого злочину, відповідає обсягу і тривалості заподіяним моральним стражданням і не приводить до його безпідставного збагачення.

Також виходячи із найкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача 3250 грн відшкодування шкоди завданої смертю батька щомісяця починаючи з дня звернення з позовом до суду (01.07.2022) до досягнення позивачем ОСОБА_3 18-річного віку є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Решта вимог позивача задоволенню не належить, у зв`язку із недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору за подання зазначеного позову.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість частини позовних вимог та відмову у їх задоволенні, судові витрати покладаються на державу.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1488,60 гривень, з урахуванням вимог ст.41 ЦПК України: за позовну вимогу майнового характеру та за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України та на підставі статтей 1172, 1187, 1200, 1202 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , поданої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , в інтересах якого, як законний представник діє ОСОБА_1 300000,00 (триста тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , в інтересах якого, як законний представник діє ОСОБА_1 3250,00 (три тисячі двісті п`ятдесят) гривень в якості відшкодування шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_5 , щомісячно, починаючи з 01 липня 2022 року і до досягнення ОСОБА_3 вісімнадцяти років.

Рішення суду в частині стягнення суми шкоди завданою смертю батька за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави 1488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок судового збору.

Решту судових витрат компенсувати за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників:

позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , в особі законного представника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає в АДРЕСА_3 , НОМЕР_5 .

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт НОМЕР_6 виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 18.01.2002, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2024 року.

Суддя О. Г. Борейко