Провадження №: 6/336/528/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до АТ «Унівесал банк» про зміну способу та порядку виконання рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

До суду, через свого представника, звернувся заявник із заявою про відстрочення виконання рішення суду.

Заява обґрунтована тим, що, 11 жовтня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 23.04.2018 року у сумі 61283,33 гривень та судових витрат - вимоги позивача було залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.02.2024 року по справі №336/8912/23 задоволено апеляційну скаргу АТ "Універсал банк": скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2023 року та ухвалено нове, за яким позовну заяву банку задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 23.04.2018 року станом на 03.07.2022 року у розмірі 61283,33 грн.

25 березня 2024 року ОСОБА_1 звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про відстрочення виконання даного рішення суду.

Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року, залишеною в силі постановою Запорізького апеляційного суду, в задоволенні даної заяви було відмовлено.

Як підставу для відмови у задоволенні клопотання відповідача суд вказує на те, що будь-якими належними, достатніми та достовірними доказами відповідач не довів наявності у нього такого матеріального стану, що об`єктивно вказує на неможливість чи ускладнення виконання рішення суду. При цьому, суд зазначає, що матеріальний стан не оцінюється виключно поточними доходами чи витратами, адже до характеристики матеріального стану належать також наявність у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна за рахунок якого можна виконати рішення суду, банківських заощаджень тощо.

В зв`язку із цим, відповідач повторно звертається до суду із даним клопотанням, наводячи додаткові докази щодо матеріального стану відповідача, включаючи наявність у нього у власності рухомого та нерухомого майна.

В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву з додаказами, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так,судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11 жовтня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 23.04.2018 року у сумі 61283,33 гривень та судових витрат - вимоги позивача було залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.02.2024 року по справі №336/8912/23 задоволено апеляційну скаргу АТ "Універсал банк": скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2023 року та ухвалено нове, за яким позовну заяву банку задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 23.04.2018 року станом на 03.07.2022 року у розмірі 61283,33 грн.

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для розстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання строку відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Відповідач, звертаючись до суду із заявою, навів докази щодо скурного матеріального його стану: про відсутність у нього нерухомого майна та транспортних засобів, про статус безробітного та відсутність інших доходів, окрім соціальних виплат з центру зайнятості.

Проте, вказані обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду й роблять виконання цього рішення неможливим, оскільки суду не надано будь-яких доказів, на підтвердження виключних обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення самим боржником.

Крім того, ОСОБА_1 в обґрунтування поданої заяви посилається на квитанції, які підтверджують поступове часткове погашення відповідачем наявної у нього заборгованості.

Натомість, часткове погашення боржником наявної заборгованості не свідчить про неможливість боржником виконати судове рішення, а навпаки, підтверджує наміри і можливість боржника виконати рішення суду.

У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст.6 Конвенції.

Надання розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява № 22774/93, пункт 74).

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини несвоєчасно виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.

1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої «кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж: розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності провадження, суми та характеру, що визначені судом.

З огляду на те, що заявник не довів належними та допустимими доказами обставин, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду відповідно до статті ст. 435 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність доцільності та об`єктивної необхідності для відтермінування виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 200,255,260, 435,260 - 261 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до АТ «Унівесал банк» про зміну способу та порядку виконання рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Зарютін