Справа № 333/5443/20
Провадження № 2/333/28/24
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Меркулової А.В.,

представника позивача Тищенка Р.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, питання про відвід судді Дмитрієвої М.М. у цивільній справі за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №333/5443/20 за позовною заявою Концерну «МТМ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 надала суду заяву підписану позивачем ОСОБА_4 , про відвід судді Дмитрієвої М.М., в обґрунтування якої вказано наступне.

Суддею, в порушення положення статтей 5-7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, Тимчасового порядку обміну офіційними електронними документами, затвердженої наказом ДСУ від 15.11.2016 року №231, двічі долучено до матеріалів справи клопотання представника позивача без протоколу електронного підпису. У зв`язку з чим представником відповідача заявлено відвід судді.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала заяву ОСОБА_4 та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти заявленого клопотання заперечував, вказав, що відсутні підстави для відводу судді.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши заяву відповідача про відвід судді, суд дійшов наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п. 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, №86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

З заявленого представником відповідача ОСОБА_5 відводу вбачається, що остання вважає порушенням порядок долучення документів до матеріалів справи, жодних інших підстав для відводу судді остання не зазначає. Зазначена підстава не передбачена ст. ст. 36, 37 ЦПК України, а зводиться з незгодою представника відповідача з процесуальними рішеннями судді.

Також, суд звертає увагу на те, що заява написана власноруч представником відповідача Булкою Л.Л. в судовому засіданні, однак заява подана за підписом відповідача ОСОБА_4 та датована 06 лютого 2023 року, а тому не зрозуміло, чи узгоджується зазначена заява з позицією відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України, посилання на незгоду з процесуальним рішенням є безпідставним.

Таким чином, представником відповідача ОСОБА_2 не зазначені обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений представником відповідача ОСОБА_2 відвід є необґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260, ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати заявлений представником відповідача ОСОБА_2 відвід судді Дмитрієвої Марії Михайлівни у цивільній справі № 333/5443/20 за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг необґрунтованим.

Передати заяву представника відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Дмитрієвої Марії Михайлівни у цивільній справі № 333/5443/20 за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг, для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва