Справа № 128/965/24

РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який, відповідно до виписок з погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської ради, належав до суспільної групи колгоспних дворів і його членами станом на 15.04.1991, тобто на момент прийняття Закону України «Про власність», були двоє осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У зв`язку з приналежністю спадкового будинку до суспільної групи колгоспних дворів, відсутністю реєстрації права власності на спадковий будинок та відсутністю правовстановлюючих документів на нього, вона не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 . Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був її чоловік ОСОБА_4 . Інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті її матері, відсутні. Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вона з батьком ОСОБА_4 фактично прийняли, оскільки постійно проживали зі спадкодавицею за однією адресою в АДРЕСА_1 . Даний факт встановлений на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 (справа № 128/2672/23). Оскільки їхні права як спадкоємців першої черги за законом є рівними, то вони з батьком після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 мали право успадкувати по 1/4 частки кожний у праві власності на спадковий будинок, 1/2 частка якого належала померлій як члену колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, входить і 3/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який належав до суспільної групи колгоспних дворів, 1/4 частку якого він успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_3 , але за життя не оформив своїх спадкових прав, а інша 1/2 частка будинку належала йому як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991. Вона являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 . Також 04.03.2003 ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, дочці ОСОБА_2 . Таким чином, вона являється спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 . Осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, немає. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 , також відсутні. Спадщину вона фактично прийняла, оскільки на момент смерті батька постійно проживала з ним за однією адресою в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не втратили право на майно двору і набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожний. Тому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 (на 1/4 частку) та в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 04.03.2003 ОСОБА_5 , заступником сільського голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №67, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_3 (на 3/4 частки), а загалом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, допоміжною площею 33,0 кв.м, що складається з житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; прибудови під літерою «а1», сараю під літерою «Б»; погребу під літерою «п/Б»; сараю під літерою «В».

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , та копію спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

02.04.2024 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.03.2024 з Вінницької районної державної нотаріальної контори надійшла заява, у якій повідомлено, що відповідно до Спадкового реєстру, спадкоємці померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводились.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

В судове засідання 04.07.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Галіцина В.В. попередньо подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без їхньої участі, позовну заяву підтримують та просять її задовольнити.

Представник Стрижавської селищної ради Форостяна О. попередньо подала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити за відсутності представника Стрижавської селищної ради, не заперечують проти задоволення позову.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 04.07.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.11.2006 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.08.2007 (а.с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05.07.1997, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 05.07.1997 уклали шлюб (а.с. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.03.1952, батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

18.10.1970 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтві про одруження серії НОМЕР_5 від 18.10.1970 (а.с. 12).

04.03.2003 на випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідає дочці ОСОБА_2 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого ОСОБА_5 , заступником сільського голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №67 (а.с. 10).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.08.2018 (справа № 128/1885/18) задоволено позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно; визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 га в умовних кадастрових гектарах та належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0448465, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 27.06.1997 №328, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) за №1091 (а.с. 16-17).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 (справа № 128/2672/23) задоволено позов ОСОБА_2 про визнання права в порядку спадкування за законом та за заповітом, встановлення факту, що має юридичне значення, власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом; встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала разом на момент смерті спадкодавців, а саме: на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 та на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 , разом з ними за однією адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 право в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 та в порядку спадкування за заповітом, що був посвідчений 04.03.2003 ОСОБА_5 , заступником сільського голови Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №67, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_3 , на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлій ОСОБА_10 відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), що видаються райдержадміністрацією Вінницького району Вінницької області по Мізяківсько-Хутірській сільській раді серії ВН №0448464 від 11.11.1997, зареєстрований 13.11.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1090, виданий на ім?я ОСОБА_11 (а.с. 18-21).

Згідно з копією технічного паспорту від 31.01.2024, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 , будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 33,0 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», сараю літ. «Б»; погребу літ. «п/Б»; сараю літ. «В» (а.с. 24-26).

Відповідно до копії акту обстеження фактичного місця проживання від 01.03.2023, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; при перевірці обстеження місця проживання встановлено, що дійсно на момент смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з нею постійно проживала від народження її дочка ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , хоч зареєстрована була за іншою адресою; ОСОБА_2 надавала матері усіляку допомогу та догляд до дня її смерті, після смерті матері продовжує працювати і проживати за цією адресою (а.с. 28).

Згідно з копією акту обстеження місця проживання від 15.06.2023, ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; при перевірці обстеження встановлено, що дійсно на момент смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 з ним постійно від народження проживала його дочка ОСОБА_2 за однією адресою: АДРЕСА_1 , хоч зареєстрована була за іншою адресою; ОСОБА_2 надавала батьку усіляку допомогу та догляд до дня його смерті, після смерті батька продовжує працювати і проживати за цією адресою (а.с. 27).

З копії довідки від 24.01.2024 №15, виданої старостою Мізяківсько-Хутірського старостинського округу Стрижавської селищної ради, ОСОБА_4 , 1913 року народження, згідно з погосподарськими обліком, являвся головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Відповідно до копії довідки від 30.05.2018 №981, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 не зареєстровані, але проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30).

З копій погосподарських книг убачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 відносився до суспільної категорії колгоспних дворів і єдиними його членами були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 37-42).

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.03.2024 №339/02-31, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 дружини ОСОБА_3 , оскільки у спадкоємця відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавців на спадкове майно та право власності спадкодавців не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав відповідно до законодавства (а.с. 43).

З виписки словника власних імен людей (українського-російський і російсько-український) убачається, що ім`я « ОСОБА_13 » вживається як « ОСОБА_14 , Антоній, Антонін, Антось, ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 »; ім`я « ОСОБА_15 » вживається як « ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 » (а.с. 61-63).

Спадкоємці померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкові справи не заводились, що підтверджується листом завідувача Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Березовської Л.М. від 28.03.2024 №549/01-16 (а.с. 58).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Установлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкоємці за законом ОСОБА_4 (чоловік померлої) та ОСОБА_2 (дочка померлої) із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, однак вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Також установлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 відносився до суспільної категорії колгоспних дворів і єдиними його членами були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами статті 7 Конституції СРСР (в редакції 1936 року), колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 №69.

Згідно з п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

З вищенаведеного та з матеріалів даної справи убачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Таким чином, виходячи з рівності часток членів колгоспного двору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала по 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до якої входить 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 як члену колгоспного двору.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 єдиними спадкоємцями першої черги за законом були: чоловік ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, та дочка ОСОБА_2 . Оскільки останні після смерті ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину, так як постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вони мають право на спадкування по 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_4 мав право на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 (1/2 частки як члену колгоспного двору, 1/4 частки як спадщина після смерті ОСОБА_3 ), а позивач ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 мала право на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_4 , який 04.03.2001 на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповідає дочці ОСОБА_2 .

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_2 являється спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 .

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельні ділянки, то спадкоємець також не набуває на них права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відтак, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 27.03.2019 (справа № 2-1625/1997, провадження № 61-6331св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Установлено, що оформити свої спадкові права на спадкове майно після смерті батька позивач ОСОБА_2 не має можливості через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 в справі № 2-7055/12 (провадження № 61-1322св18) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Судом достовірно установлено, що позивачу ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 належало право на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . Крім того, позивач ОСОБА_2 , являючись єдиним спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 , оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зокрема: на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач ОСОБА_2 має право на спадкування за законом після смерті матері та за заповітом після смерті батька цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-82, 89, 95, 211, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 на 1/4 частки та в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на 3/4 частки, а загалом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, допоміжною площею 33,0 кв.м, що складається з житлового будинку літ. «А»; прибудови літ. «а»; прибудови літ. «а1», сараю літ. «Б»; погребу літ. «п/Б»; сараю літ. «В».

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Стрижавська селищна рада, адреса місцезнаходження: смт Стрижавка, вул. Героїв України, 7, Вінницького району Вінницької області.

Дата складення повного судового рішення 15.07.2024.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА