Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1702/24

Провадження № 2-о/126/103/2024

"06" липня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 звернулася до суду за участі заінтересованої особи Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України з тих підстав, що як стверджує, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 54 роки, який народився в місті Донецьк та місцем смерті є м. Бахчисарай Бахчисарайський район Республіки Крим, про що записано у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським відділом ЗАГСа Донецького міського управляння Міністерства юстиції донецької народної республіки, дата видачі 21.06.2024. ОСОБА_3 є батьком їх неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На сьогодні дочка має право на забезпечення від держави через смерть (втрату) годувальника, але для належного оформлення допомоги необхідно підтвердження факту смерті батька за документами Держави України, а не окупаційної влади, яка незаконно окопувала Донецьк та видала свідоцтво про смерть. Те, що дійсно помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить медичне свідоцтво про смерть з датами народження та смерті і місцем його смерті, але через неналежність державного органу та самозваної республіки, вказаний актовий запис про смерть не дійсний. При зверненні до ДРАЦСу міста Бершадь їй рекомендовано звернутися до суду та встановити факт смерті, так як свідоцтво про смерть видано агресором, тому не є належним та допустимим документом. Дане свідоцтво про смерть потрібно дочці для належного прийняття спадщини після смерті батька, для отримання допомоги по втраті годувальника та у решта випадках. Просить встановити факт смерті, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 54 роки, місце смерті Республіка Крим, Україна, який народився місто Донецьк Донецької області Україна та допустити негайне виконання рішення суду.

Заявниця ОСОБА_1 надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України підтримує.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є колишньою дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_2 , 27.10.2009 є його неповнолітньою дочкою, в інтересах якої звернулась до суду заявниця, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.06.2009, свідоцтвом про народження доньки заявника НОМЕР_3 , копією паспорта громадянина України ОСОБА_3 , рішенням Бершадського районного суду від 17.08.2015 про розірвання шлюбу.

Відповідно до медичного свідоцтва виданого 19.06.2024, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті ОСОБА_3 є гостра виразка шлунку з кровотечею, місце смерті м. Бахчисарай Бахчисарайський район Республіки Крим.

Місце смерті ОСОБА_3 є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 р. № 254-VІII, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 6 грудня 2022 року № 1364 та наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22 грудня 2022 року № 309.

Отримати свідоцтво про смерть колишнього чоловіка в інтересах спільної дитини у відділі ДРАЦС заявник позбавлений можливості, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ встановленого зразка, який може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що смерть особи є юридичним фактом та має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а видане на окупованій території свідоцтво про смерть ОСОБА_3 не породжує правових наслідків, чим позбавляє неповнолітню дочку заявниці реалізувати свої спадкові права, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його матері на окупованій території України.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 263, 264, 265, 268, 273, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , внутрішньо переміщена особа, проживає по АДРЕСА_1 ) в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає по АДРЕСА_1 ) за участю заінтересованої особи Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код , вул. Героїв України 8, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 роки, місце смерті м. Бахчисарай Бахчисарайський район Республіка Крим, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол