судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо ухвали Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року в справі № 456/253/21 (провадження № 61-6231ск24)
за заявою представника Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» - Кучер Марти Василівни про відвід судді Пророка Віктора Васильовича
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання її повернення за касаційною скаргою представника Приватного підприємства «Приватна агрофірма «Батько і Син» - адвоката Галушко Ольги Ігорівни на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
20 жовтня 2023 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що договір оренди землі від 01 лютого 2019 року позивачка ОСОБА_1 не підписувала та, відповідно, волевиявлення щодо названого правочину не було, істотних умов цього правочину вона не погоджувала, що, з-поміж іншого, суперечить основним засадам укладення договору оренди земельної ділянки приватної власності, визначеним Законом України «Про оренду землі», котрий у даному випадку є спеціальним та згідно з яким укладення таких договорів здійснюється виключно за згодою орендодавця.

З урахуванням викладеного, суд виснував про відсутність підстав вважати договір оренди від 01 лютого 2019 року, предметом якого є земельна ділянка площею 0,6195 га, кадастровий номер :06:000:0643, що розташована на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, укладеним.

У квітні 2024 року представник ПП «ПАФ «Батько і Син» - адвокат Галушко О. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Пророку В. В., судді які входять до складу колегії: Петров Є. В., Ситнік О. М.

24 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ситнік О. М. відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою представника ПП «ПАФ «Батько і Син» - адвоката Галушко О. І. та витребувано матеріали справи.

Вказана ухвала відповідно до частини третьої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) була оформлена суддею Ситнік О. М., оскільки суддя-доповідач заявив та виклав окрему думку, в якій висловив власну позицію щодо прийнятності касаційної скарги представника ПП «ПАФ «Батько і Син» - адвоката Галушко О. І. та необхідності постановлені ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновками Верховного Суду.

У липні 2024 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представник ПП «ПАФ «Батько і Син» - Кучер М. В. звернулась до Верховного Суду із заявою про відвід судді Пророка В. В. від участі у розгляді справи № 456/253/22.

Заява мотивована тим, що суддя Пророк В. В. на етапі відкриття касаційного провадження в справі в своїй окремій думці надав оцінку касаційній скарзі на предмет її безпідставності та необґрунтованості, та зробив висновок про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в цій справі дійшли правильного та обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову ОСОБА_1 , а касаційна скарга ПП «ПАФ «Батько і Син» необґрунтована, тобто, на думку заявника, суддя Пророк В. В. фактично висловив свою позицію щодо результату розгляду касаційної скарги на етапі відкриття касаційного провадження, що, враховуючи положення ЦПК України, можливе лише за результатами перегляду справи в касаційному порядку по суті та прийняття відповідної постанови.

10 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду визнано необґрунтованою заяву представникв ПП «ПАФ «Батько і Син» - Кучер М. В. про відвід судді Пророка В. В. від участі у розгляді справи № 456/253/22.

Ухвала мотивована тим, що будь-яких об`єктивних та обґрунтованих підстав для відводу, передбачених статтями 36 та 37 ЦПК України Кучер В. В. не вказала. Сумніви про безсторонність суді мають бути засновані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

З такими висновками колегії суддів не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України. Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною другою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Із практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) слідує, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Morel проти Франції» (Morel v. France); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Pescador Valero проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Luka проти Румунії» (Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Wettstein проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Pabla Ky проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Micallef проти Мальти» (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Ураховуючи викладене, з метою уникнення сумнівів у неупередженості чи об`єктивності судді, заяву представника ПП «Приватна агрофірма «Батько і Син» - Кучер М. В. про відвід судді Пророка В. В. слід було задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Суддя О. М. Ситнік