УХВАЛА

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 758/14624/21

провадження № 61-9496ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду: Лідовця Руслана Анатолійовича та заяву судді-доповідача Лідовця Руслана Анатолійовича про самовідвід від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України (далі - НААУ в особі РАУ), в якому просив суд стягнути у відшкодування майнової та моральної шкоди грошові кошти у сумі 710 398,11 грн, з яких майнова шкода у сумі 127 833,28 грн, моральна шкода у сумі 582 564,83 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня

2024 року, позов ОСОБА_1 до НААУ в особі РАУ про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями та рішеннями, задоволено частково.

Стягнуто з НААУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 70 000,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з НААУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 700,00 грн.

03 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. від 04 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2024 року залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

від 08 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гулька Б. І., Коломієць Г. В. визнано необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. задоволено.

Справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу. Заяву про відвід судді Верховного Суду Гулька Б. І. передано у порядку статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

Грушицького А. І. від 08 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Гулька Б. І. від участі у розгляді справи відмовлено.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2024 року у зв`язку з постановленням Верховним Судом

08 липня 2024 року ухвали про самовідвід судді Коломієць Г. В. на підставі розпорядження в. о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду Волкової І. В. справа № 758/14624/21, провадження № 61-9496ск24, призначена до розгляду судді-доповідачу

Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Гулько Б. І.

10 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А.

Заява обґрунтована тим, що суддя-доповідач Лідовець Р. А., хоча і припинив адвокатську практику, залишається членом недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України», а отже, перебуває у повній залежності від дій та рішень відповідача у справі - НААУ.

На думку заявника, зазначені обставини певним чином можуть вплинути на думку суддів при ухваленні рішення у даній справі.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Підстави для відводу судді визначено статтею 36 ЦПК України.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (пункти 1, 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішене як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (стаття 40 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставами для відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу -- запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу суддів.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, Верховний Суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.

За об`єктивним критерієм Верховним Судом підлягає встановленню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним, при цьому, є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Верховного Суду, є припущеннями. Отже, заявлений відвід є необґрунтованим. Доводи заявника щодо підстав для відводу судді обґрунтовуються помилковим тлумаченням норми процесуального закону.

Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Разом із тим, суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. заявив про самовідвід у цій справі з тих підстав, щоб усунути обставини, які б давали щонайменший сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів та суду, оскільки в силу частини шостої статті 45 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» він є членом недержавної некомерційної професійної організації «Національної асоціації адвокатів України», яка є відповідачем у цій справі.

Вирішуючи питання про самовідвід судді Лідовця Р. А., Верховний Суд виходить

з такого.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (справа Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (справа Hauschildt Case від 24 травня 1989 року, № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У зв`язку із тим, що суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. заявив мотивований самовідвід у справі з метою уникнення щонайменших сумнівів у стороннього спостерігача щодо неупередженості та відсутності безсторонності, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заяву про самовідвід судді

Лідовця Р. А. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду

Лідовця Руслана Анатолійовича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями, визнати необґрунтованою.

Заяву судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича про самовідвід задовольнити, а справу передати для проведення повторного автоматизованого перерозподілу й заміни судді Лідовця Руслана Анатолійовича.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник