Справа 688/3027/24
№ 2/688/901/24
Ухвала

12 липня 2024 року м. Шепетівка

Суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Козачук С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , в інтересах якої діє батько ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення моральної шкоди,

встановив:

08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 з позовом до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, у якому просить стягнути з держави російська федерація на відшкодування моральної шкоди на його користь та на користь доньки по 35000 євро, еквівалент 1531565 грн.

Вважаю даний позов слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків з наступних підстав.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції (підсудності).

Стаття 125 КонституціїУкраїни встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Загалом перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК України, зокрема, позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (п. 17).

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.

Так, з довідки про реєстрацію місця проживання особи №11-10/106/2020 від 28.01.2020 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . В позовній заяві зазначено, що місце проживання доньки позивача значиться: АДРЕСА_2 , де він із нею та дружиною проживали.

В той же час з скірн-шоту довідки з Дії вбачається, що фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 як ВПО зазначене: АДРЕСА_1 . Зі змісту позовної заяви вбачається, що за даною адресою останні проживали лише деякий час, проте в подальшому виїхали за межі України та на даний час проживають в Ізраїлі.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ціданівстановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електроннимидоказами; 2) висновкамиекспертів; 3) показаннямисвідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно ч.1, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, та всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналуписьмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5 ст. 95 ЦПК України).

В порушення даних норм, у позовній заяві відсутнє зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) та зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час до матеріалів позову ОСОБА_1 не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання/перебування ОСОБА_2 .

А тому, з огляду на наведене вище суд позбавлений можливості без уточнення цих відомостей вирішити питання щодо підсудності цього позову.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи (ч. 2 ст. 175 ЦПК України).

Докази долучені до позову засвідчені підписом, проте без зазначення дати такого засвідчення. Більше того, підпис, яким засвідчено долучені докази та підписано позовну заяву не відповідає підпису позивача, вчиненому ОСОБА_1 в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, копію якого долучено до позову. Крім того, виклакає об`єктивний сумнів щодо вчинення підписів особисто позивачем, враховуючи те, що ОСОБА_1 зазначає у позовній заяві, що на даний час проживає в Ізраїлі, а поштове відправлення (конверт) із позовною заявою надійшло із с. Поляна Шепетівського району Хмельницької області.

Позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та іншим вимогам, встановленим законом.

Так, згідно п.п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.5); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає рошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно п.п. 1, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Ціна позову ОСОБА_1 зазначена 70000 євро, еквівалент 3063130,00 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він разом з донькою проживав у м. Києві. Внаслідок збройної агресії РФ було порушене право позивача, а саме: позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб та рухомим майном, що знаходиться в ній, а також втрата можливості розпоряджатись ним. Результатом збройної агресії стала втрата належного їй майна і житла, що завдає позивачу моральної шкоди, які вона просить стягнути з відповідача.

При цьому, позовна заява не містить посилання на докази, якими підтверджуються вказані обставини щодо наявності у власності позивача майна (нерухого та рухомого) та його втрати, або позбавлення можливості користуватися ним (в чому саме це виражається). Позовна заява не містить посилання на докази, що територія м. Київ чи с. Поляна Шепетівського району була чи є тимчасово окупованою РФ.

Таким чином, в супереч вищевказаним вимогам позовна заява не містить зазначення обґрунтованого розрахунку сум, що підлягають стягненню, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини. Визначено еквівалент суми 70000 євро 3063130,00 грн, проте не зазначено по якому курсу та станом на який час такий еквівалент визначено, на підтвердження цього доказів не долучено. Що в свою чергу також позбавляє суд можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 , посилаючись на п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зазначає, що звільнений від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Згідно пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує завдану моральну шкоду самим фактом збройної агресії іншої держави відносно України, що, в свою чергу, не пов`язане з його вимушеним переселенням з тимчасово окупованих територій України, загибеллю, пораненням, перебуванням в полоні, незаконним позбавленням волі або викраденням, чи порушенням його права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Оскільки підстави заявлених позовних вимог позивачем не є тотожними підставам, які зазначені у п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні підстави вважати позивача таким, що в силу вимог закону звільнений від сплати судового збору.

Інших обставин, які б давали підстави для звільнення позивача від сплати судового збору ОСОБА_1 не зазначено. А тому, заявлені вимоги підлягають оплаті судовим збором на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скаргаподається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому слід зауважити, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (ВС/КЦС від 28 листопада 2018р. у справі № 761/11472/15-ц).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути із РФ на його користь та користь доньки моральну шкоду в розмірі 70000 євро, по 35000 євро на кожного, еквівалент 3063130,00 грн, а отже до сплати позивачем підлягає судовий збір у розмірі 30280 грн.

В порушення наведеного до позовної заяви позивачем не долучено доказів сплати судового збору чи звільнення від його сплати відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягомп`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, вважаю подальший рух позовної заяви неможливий, у зв`язку з чим позивачу слід надати строк для усунення вищевказаних недоліків, а саме подати до суду позовну заяву, підписану особисто позивачем чи, за наявності, уповноваженим представником, відповідно до кількості учасників справи із зазначенням: обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги із зазначенням та долученням доказів, що підтверджують вказані обставини; доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою та про наявність у позивача або іншої особи оригіналів поданих ним усіх письмових та електронних доказів та долученням доказів засвідчених у вставноленому законом порядку, доказів сплати судового збору чи звільнення від його сплати відповідно до закону.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , в інтересах якої діє батько ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення моральної шкоди залишити без руху, надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що у разі не усунення вказаних недоліків у визначений строк позовна заява буде вважатися неподаною і буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.В. Козачук