Справа № 332/3599/23
Провадження № 2/331/203/2024
«11» червня 2024 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого - судді Антоненко М.В.
при секретарі - Байрамовій Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Служба у справах дітей Вільнянської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , 3-і особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Служба у справах дітей Вільнянської міської ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року у справі № 332/645/15-ц було розірвано.
Від спільного шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку із чим позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2014 року у справі № 332/5250/14-ц було стягнуто аліменти з відповідача на утримання спільної неповнолітньої дочки в розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитино повноліття. Однак відповідач ніколи аліменти не сплачував, станом на 01.05.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 113710,50 грн.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 приблизно у вересні 2015 року поїхав з дому і більше не повертався. Він фактично самоусунувся від виховання дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, взагалі не приймає ніякої участі в житті дитини. Останній раз телефонував дочці у 2018 році.

На сьогоднішній день позивачу не відоме місце його фактичного проживання, він не телефонує ані їй, ані дитині, дочкою не цікавиться, матеріально не утримує не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Він ніколи не забезпечував необхідного харчування, медичного огляду, лікування, зовсім не спілкується з дитиною. Всі обов`язки по вихованню і утриманню дитини виконує позивач та її теперішній чоловік ОСОБА_4 .

Згідно із висновком спеціаліста-психолога за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 квітня 2023 року, вона ідентифікує себе із сім`єю в якій проживає, а саме: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_4 , сестра - ОСОБА_6 . Проживаючи зі своєю сім`єю, вона відчуває в ній підтримку, увагу, турботу, любов і почувається в ній психологічно благополучно. У процесі обстеження було виявлено, що у ОСОБА_7 відсутній психоемоційний зв`язок з батьком, ОСОБА_2 . Образ батька, ОСОБА_2 (в процесі обстеження ОСОБА_8 називала його просто «він») описаний таким чином: «бросил меня с мамой, когда я была маленькая, обещал позвонить мне, и не позвонил, и не звонит, если он придет ко мне, я закрою перед ним дверь, он предатель». В результаті проведеного дослідження, можна однозначно стверджувати, що виявлена відмова ОСОБА_7 від можливого (оскільки за словами ОСОБА_8 , ОСОБА_2 тривалий час, близько 4 років не виходить на зв`язок: не дзвонить, не пише) спілкування і взаємодії з батьком, обумовлена поведінкою батька, ОСОБА_2 (безініціативність у спілкуванні, байдужість до доньки). Ця позиція ОСОБА_8 обумовлена власним когнітивним аналізом поведінки та дій ОСОБА_2 , протягом того періоду, коли вони ще взаємодіяли та періоду, коли процес спілкування перервався. Позиція ОСОБА_8 щодо взаємодії з батьком є самостійною та впливу третіх осіб на її не бажання спілкуватися з батьком не виявлено.

Аналіз проведеного обстеження та бесіди з ОСОБА_9 показує, що можна однозначно стверджувати про емоційну значущість та психологічну прихильність ОСОБА_8 до матері, ОСОБА_1 , з якою їй психологічно благополучно, і категоричне небажання взаємодіяти та спілкуватися з батьком, ОСОБА_2 , який зі слів ОСОБА_8 , самостійно не виявляє активності встановити з донькою комунікативний процес. Таким чином, спираючись на бесіду з ОСОБА_8 , можна стверджувати, що ОСОБА_2 не бере участі в житті своєї дочки, усунувшись від спілкування та взаємодії з нею.

Вважає, що вищезазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

На підставі вищевикладеного просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.12.2023 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2023 року зобов`язано Службу у справах дітей Вільнянської міської ради (м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 4) надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 30.04.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 30.04.2024 р. на 08 год. 45 хв.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця його реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився. 21.11.2023 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Вільнянської міської ради у судове засідання не з`явився. 06.06.2024 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні:

- Свідоцтвом про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_11 серії НОМЕР_1 від 18.07.2015 року (а.с. 8);

- Свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_12 серії НОМЕР_2 від 29.12.2007 року (а.с. 9);

- Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Серії НОМЕР_3 від 26.01.2009 p., виданим Чистяківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 41 (а.с.10);

- Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року, яким позовні вимоги задоволені. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , який зареєстрований 29.12.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 502. Рішення набрало законної сили 27.03.2015 року (а.с. 11).

- Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2014 року, яким позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , уродженця м. Торез, Донецької області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_5 , уродженки м. Торез Донецької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.10.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн. в дохід держави. Допущено негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення набрало законної сили 01.12.2014 року (а.с. 12).

- Висновком спеціаліста-психолога завідувача кафедрою психології Запорізького національного університету Губа Н.О. від 20.04.2023 року щодо психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 15-20);

- Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_13 у розмірі 113710, 50 грн. (а.с. 22-23).

- характеристикою ОСОБА_3 , складеною спільно директором ОСОБА_14 та класним керівником Кіріян Т. Вільнянської гімназії «Світоч» ВМР. (а.с. 24).

Ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч. 2 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У судовому засіданні вивчено та оголошено висновок Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, як органу опіки та піклування від 30.10.204 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У висновку зазначено, що Виконавчий комітет Вільнянської міської ради, як орган опіки та піклування, керуючись ст. 164, 165, 166, Сімейного кодексу України, беручи до уваги матеріали справи та в інтересах неповнолітньої дитини, вважає не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, як органу опіки та піклування вмотивовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає на території Вільнянської територіальної громади, служба у справах дітей Вільнянської міської ради не може з`ясувати його думку з метою встановлення факту свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків та надати висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того у висновку також зазначено, що Комісія з питань захисту прав дитини, яка відбулася 23.01.2024 року, па підставі вищевказаних документів, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 цієї ж постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить той факт, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не бере належної участі в її житті та вихованні, про що зазначив позивач у своєму позові, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає належних дій щодо забезпечення та виховання доньки, покинувши її.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Служба у справах дітей Вільнянської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 судовий збір у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко