Провадження № 2-н/752/502/24
У Х В А Л А

12 липня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та звільнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Будконстракшин», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та звільнення з ТОВ «Будконстракшин» у розмірі 313 990 грн. 60 коп.

Заява мотивована тим, що заявниця ОСОБА_1 з 01.04.2021 року працює в ТОВ «Будконстракшин» головним бухгалтером. Зазначає, що ТОВ «Будконстракшин» з 01.07.2022 року не виплачує їй заробітну плату, посилаючись на відсутнсть грошових коштів. Станом на 05.07.2024 року сума заборгованості з виплати заробітної плати складає 313 990 грн. 60 коп.

Просила видати судовий наказ про стягнення з ТОВ «Будконстракшин» нараховану, але не виплачену заробітну плату та звільнити за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, доходжу наступних висновків.

Наказне провадження один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 161 ЦПК України встановлено вичерпний перелік вимог за якими може бути виданий судовий наказ.

Зокрема, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд справи в порядку наказного провадження проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Звертаючись до суду з заявою стягувачка обґрунтовує її тим, що з 01.04.2021 року ТОВ «Будконстракшин», де вона працює головним бухгалтером, не виплачує їй заробітну плату, посилаючись на відсутність грошових коштів.

Як зазначено у ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу, зокрема, повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

До заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Порядок розгляду заяви про видачу судового наказу врегульований ст.ст. 165, 167 цього Кодексу. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, роз`яснено, що до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відповідно п. 9 Постанови, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

До матеріалів заяви долучено копію довідки про заборгованість заробітної плати, яка підписана заявницею ОСОБА_1 як головним бухгалтером ТОВ «Будконстракшн», однак не містить підпису керівника, та копії розрахункових листів за період з липня 2022 року по липень 2024 року, які не містять підпису керівника та головного бухгалтера підприємства, а також не завірені належним чином (відповідною печаткою, тощо), що на думку суду не є належними документами, які б свідчили про безспірність розміру нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку, сума якого підлягає стягненню у наказному провадженні.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

Зі змісту ст. 161 ЦПК України випливає, що для видачі судового наказу вимоги заявника мають стосуватися лише стягнення грошової суми. Спори, що виникають на підставі інших вимог, розглядають за правилами позовного провадження. У п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України законодавець зазначив, що лише на підставі однієї з вимог ст. 161 може бути видано судовий наказ. Другою дуже важливою умовою для застосування наказного провадження є необхідність, щоб із заяви та поданих документів заявника вбачалося виникнення або порушення права грошової вимоги, а вимоги заявника мають бути безспірними.

Відповідно до ч. 3ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Крім того, суддею звертається увага на наступне.

У заяві про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 заявлено вимогу про звільнення заявниці з ТОВ «Будконстракшин» з виплатою компенсації за невикористану відпустку, що в свою чергу не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Таким чином, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Отже, вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

Разом з цим, з наданих заявником документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які він посилається, не підтверджені належними доказами, а вимога про звільнення з виплатою компенсації за невикористану відпустку не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Враховуючи наведене, у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та звільнення з ТОВ «Будконстракшин» необхідно відмовити та роз`яснити заявниці її право на звернення до суду з тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 163,165 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та звільнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Будконстракшин», відмовити.

Роз`яснити заявниці, що відповідно до ч. 1ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3-6 ч. 1ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявниця у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами в позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: Плахотнюк К.Г.