Справа № 473/3088/24
РІШЕННЯ

іменем України

"17" липня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,

встановив

позивачка звернулася суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що при правовій експертизі наданих документів нотаріусом було встановлено, що згідно правовстановлюючого документу на обумовлене нерухоме майно договору дарування, посвідченого 04.12.1997 року приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Загороднюк Л.К., прізвище обдарованого значиться « ОСОБА_3 », тоді коли на час посвідчення вказаного договору позивачка мала прізвище « ОСОБА_4 ».

Вказана обставина є перешкодою в розпорядженні позивачкою правами власника нерухомого майна, зокрема, щодо його відчуження.

Крім того, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 11.05.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3593, значиться зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_5 , тобто попереднім власником житлового будинку.

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду (частку цього майна), переходить право власності на земельну ділянку (відповідну частку ділянки), на якій вони розташовані та яка необхідна для обслуговування цього майна, а тому позивачка просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства та розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14 червня 2024 року відкрито провадження по справі та справа призначена до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивачка не з`явилась, до суду від представника позивача було подано заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслала заяву, відповідно до якої просить проводити судове засідання без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04.12.1997 року, що був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу за р.№ 2339. Право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.02.2007 року.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, який був виданий 11 травня 1994 року для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 передано земельну ділянку площею 0,200 га. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5 .

При правовій експертизі наданих документів нотаріусом було встановлено, що згідно правовстановлюючого документу договору дарування, посвідченого 04.12.1997 року приватним нотаріусом Вознесенського нотаріального округу Загороднюк Л.К., прізвище обдарованого значиться « ОСОБА_3 », тоді коли на час посвідчення вказаного договору позивачка мала прізвище « ОСОБА_4 ».

Вказана обставина є перешкодою в розпорядженні позивачкою правами власника нерухомого майна, зокрема, щодо його відчуження.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську. (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 )

21.10.1995 року в зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_7 позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », однак, після заміжжя змінила паспорт громадянина України тільки 03.06.1998 року.

Між тим, у разі зміни прізвища після одруження, зміна паспорта громадянина України є обов`язковою процедурою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, відведений термін для обміну паспорта становить один місяць з дати укладення шлюбу.

Як наслідок, при посвідчені вищевказаного договору дарування 04.12.1997 року, особу обдарованого було встановлено нотаріусом за паспортом, який фактично вважався недійсним документом, за такого втрачена можливість вирішення даного питання в адміністративному чи іншому порядку, тому позивачка вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав шляхом визнання за нею права власності на спірне майно.

Так, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права.

Положеннями ст. ст.8,24,41 Конституції України зокрема визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, враховуючи наведене, цивільне право позивачки відповідно до ст. 16 ЦК України, підлягає захисту шляхом визнання її власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 11.05.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3593, яка значиться зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_5 , тобто попереднім власником житлового будинку, що також слідує з інформації, вказаній в довідці Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг від 15.05.2024 року.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналогічні роз`яснення надав й Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п. 18 ґ).

Так, в результаті посвідчення 04.12.1997 року договору дарування житлового будинку, фактично до позивачки перейшло і право власності на земельну ділянку площею 0,200 га, для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

За таких обставин, враховуючи наведене, цивільне право позивача, відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає захисту шляхом визнання її власником земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 11.05.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3593, за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар