Справа №:755/3572/24
Провадження №: 4-с/755/96/24
У Х В А Л А

"05" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просить суд: скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення арешту 13.02.2024 в частині накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 14.02.2024 зі сповіщення «Приват24» йому стало відомо про арешт його коштів на рахунку в «ПриватБанк» на підставі постанови державного виконавця Дніпровського ВДВС Калініченко О.В. Зауважив, що жодної копії постанови від державного виконавця Дніпровського ВДВС не отримував. Після з`ясування інформації у державного виконавця стало відомо, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 74079658 з виконання виконавчого листа № 755/2748/18 від 16.05.2018 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі частини з усіх видів доходу, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, про вказане судове рішення йому стало відомо від державного виконавця. Останньою 13.02.2024 в межах виконавчого провадження № 74079658 було винесено постанову про арешт коштів боржника. Більше того, в порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не спрямовано жодних документів виконавчого провадження для відома стороні боржника, впродовж часу ведення виконавчого провадження, незважаючи на те, що він не змінював місце проживання та реєстрації, таким чином державним виконавцем Калінченко М. порушені його конституційні права, в тому числі й на оскарження відповідних рішень державного виконавця. Таким чином, стягнення аліментів за вказаним виконавчим провадженням не відбувалося з вини державного виконавця, яка не спрямувала виконавчий лист до місця роботи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2024 прийнято скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця, та призначено її до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в судове засідання викликано сторін по справі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

05.07.2024 представник скаржника подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд скарги проводити у його відсутність та вимоги скарги задовольнити

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить наступного.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

Спеціальними законами, що регулюють правовідносини, що вникають між сторонами в ході виконавчого провадження, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року № 1403-VIII.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», що узгоджується з положеннями ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Як убачається з матеріалів справи на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 74079658 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.05.2018 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19.02.2018 і до дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

13.02.2024 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. винесено постанову у межах виконавчого провадження № 74079658 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику: ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить: 329 378,25 грн.

Згідно із довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2023 № JHLM45LSEN634LJE, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 станом на 14.02.2024 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), на яку отримує зарплатні виплати.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Права та обов`язки державного виконавця визначені у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За приписами ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З матеріалів скарги випливає, що незгода скаржника з постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. від 13.02.2024 ґрунтується на тому, що на його картковий рахунок, на який здійснюються зарплатні нарахування, накладено арешт у виконавчому провадженні № 74079658.

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, з урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що державним виконавцем було накладено арешт у виконавчому провадженні № 74079658 на картковий рахунок боржника, на який здійснюються зарплатні нарахування, відповідно останній позбавлений засобів для існування, що суперечить нормам права та загальнолюдській моралі, а державним виконавцем проігноровано порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що визначений у розділі IX Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Так, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Положеннями ст. 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 07.10.2009 зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Таким чином, за матеріалами скарги встановлено, що боржник звертався до державного виконавця з метою врегулювання зазначеного спору та вказано про те, що кошти, які знаходяться та нараховуються на його картковий рахунок, на який накладено арешт, є зарплатними коштами. При цьому, згідно наданих до суд матеріалів, арешт знятий не був, що з урахуванням наведеного є підставою для зняття арешту.

Отже, державний виконавець, маючи документальні підтвердження, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, звертати стягнення заборонено, арешту з такого рахунку та/або коштів не зняв, чим вчинив бездіяльність, яка порушує приписи частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», норми чинного законодавства у сфері соціального захисту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи надані суду докази, а також те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень, суд приходить висновку, що державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. допущено бездіяльність щодо не зняття арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), який відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що належним способом відновлення прав ОСОБА_1 , на захист яких була подана ця скарга, є зобов`язання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. зняти арешт з рахунку боржника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), який відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк», накладеного постановою про арешт коштів боржника від 02.01.2023 у виконавчому провадженні № 74079658, що є підставою для задоволення скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 4, 5, 18, 56, 59, 70 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. ст. 260, 354, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Дніпровський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Сверстюка Євгена, 15, м. Київ), на дії державного виконавця - задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. усунути бездіяльність шляхом зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: