Справа № 367/9431/23
Провадження №2/367/2073/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Яцуна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Пасаж» про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Пасаж» про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,в якому просив стягнути з приватного підприємства «Пасаж» грошову компенсацію на його користь за всі невикористані дні щорічної відпустки за весь період роботи, починаючи з 01.03.2004 року по 19.09.2023 року у розмірі 151 018,08 грн. та стягнути судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Позивач зазначає, що 01 березня 2004 року наказом № 5-к від 01 березня 2004 року він був призначений на посаду директора Приватного підприємства «Пасаж».

Крім того зазначає, що 19 вересня 2023 року наказом № 03-к від 19 вересня 2023 року він був звільнений з посади директора Приватного підприємства «Пасаж» за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.

Позивач звертає увагу суду, що він працював на приватному підприємстві «Пасаж» з 01 березня 2004 року по 19 вересня 2023 року. Однак, за весь час роботи жодного разу не скористався щорічною відпусткою та не отримав компенсацію за невикористані дві щорічної відпустки за весь період роботи на приватному підприємстві «Пасаж» під час звільнення.

Позивач стверджує, що 19 вересня 2023 року він направив на адресу Приватного підприємства «Пасаж» заяву про виплату компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у період з 2004 року по 2023 рік за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта».

Проте, станом на 28 вересня 2023 року відповіді на заяву про виплату компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у період з 2004 року по 2023 рік не надходило.

Позивач зазначає,що 29 вересня 2023 року адвокатом Зубчук О.Р. був поданий адвокатський запит до Приватного підприємства « Пасаж» щодо надання наказу про звільнення та про надання довідки про доходи ОСОБА_1 за період з 01 березня 2004 року по 2023 рік.

Позивач стверджує, що 29 вересня 2023 року ним була подана заява про виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи на приватному підприємстві «Пасаж», починаючи з 01 березня 2004 року по 19 вересня 2023 року шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

Однак, станом на 20 жовтня 2023 року відповіді на адвокатський запит від 29 вересня 2023 року та заяву про виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи від ПП «Пасаж» не надходило.

Таким чином, ПП «Пасаж» не здійснило виплату компенсації ОСОБА_1 за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 березня 2004 року по 19 вересня 2023 року.

Позивач стверджує, що з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК -7 від 19 жовтня 2023 року, вбачається відсутність відомостей про виплату нарахованої заробітної плати в повному обсязі з боку відповідача у період з липня по вересень 2023 року, а також компенсації за невикористану відпустку.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що Приватне підприємство «Пасаж» при його звільненні не виплатило усі належні йому до виплати суми грошової компенсації за дні невикористаної ним щорічної відпустки.

Позивач стверджує, що для обчислення заробітної плати для оплати щорічної відпустки береться період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2023 року включно (виплати за 12 останніх місяців, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані дні відпустки):

6 650,00 грн. (зарплата за серпень 2022р.)+ 6 650,00 грн. (зарплата за вересень 2022р.) + 6 850,00 грн. (зарплата за жовтень 2023 р.) + 6 850 грн. ( зарплата за листопад 2022 р.)+ 6 850, 00 грн. ( зарплата за грудень 2022р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за січень 2023 р.)+ 6 850,00 грн.( зарплата лютий 2023 р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за березень 2023 р.) .)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за квітень 2023 р.)+ .)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за травень 2023 р.)+ .)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за червень 2023 р.)+ .)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за липень 2023 р.)= 81 800, 00 грн.

81 800, 00 : 259 робочих днів (365 днів у році)- 12 днів (кількість святкових та неробочих днів у році) = 331, 18 грн.

Таким чином, зазначає, що 331,18 грн. * 456 (дні невикористаної основної відпустки) = 151 018, 08 грн. грошова компенсація за дні невикористаної відпустки.

Крім того зазначає, що розрахунок середньоденного заробітку для обрахунку компенсації за час затримки належних виплат 13 400, 00 (заробітна плата за два останні місяці, що передують місяцю звільнення) : 43 ( кількість робочих днів в серпні - вересні 2023 року) = 311, 63 гривень.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що його порушені права підлягають поновленню шляхом стягнення з приватного підприємства «Пасаж» грошової компенсації на його користь за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 01 березня 2004 року по 19 вересня 2023 року у розмірі 151 018, 08 грн.

08 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому зазначає, що позивачем для обчислення невикористаних днів щорічної відпустки був взятий невірний період з 01 березня 2024 року по 19 вересня 2023 року, оскільки згідно особистого рахунку була нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні відпустки з 2003-2004 роки в сумі 279,60 грн., за 2004 -2005 роки в сумі 342, 48 грн., що підтверджується довідками, а тому зазначає, що кількість невикористаної відпустки за період з 2005 по 19.09.2023 року складає 432 дня, які треба враховувати при розрахунку.

Крім того, зазначає щодо обчислення заробітної плати для оплати щорічної відпустки позивачем невірно був взятий період з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2023 року включно, оскільки в 2023 році відсутні святкові та неробочі дні згідно законодавства, то при розрахунку середньомісячної заробітної плати береться кількість календарних днів за фактично відпрацьований період 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, нарахування компенсації за невикористані дні відпустки позивачу обчислюється наступним чином: сума компенсації = Середньоденна зарплата за фактично відпрацьований період 2023 року*кількість днів невикористаної відпустки 19,5 % ( 18 % -ПДФО, 1,5 % - військовий збір), де середньоденна заробітна плата 2023 р.= зарплата за фактично відпрацьований період 2023 року/кількість днів за фактично відпрацьований період.

Середньоденна заробітна плата 2023р= 54 800/243=225.51 грн./день.

Таким чином, 225, 51 грн.* 432 (дні невикористаної основної відпустки) -19.5% =78 423,36 грн.

Представник відповідача звертає увагу суду, що компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 78 423, 36 грн. була сплачена Приватним підприємством «Пасаж» позивачу 25 грудня 2023 року за реквізитами, згідно довідки наданої представником позивача.

16 січня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в якій просила здійснити розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи.

23 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представник позивача, в якій зазначає, що на погоджується з наведеним розрахунком компенсації за невикористану відпустку, наведеному у відзиві на позовну заяву, оскільки з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 від 19 жовтня 2023 року, вбачається відсутність відомостей про виплату нарахованої заробітної плати у повному обсязі з боку відповідача за період з липня по вересень 2023 року, а також компенсації за невикористану відпустку.

Представник позивача стверджує, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Однак, відповідач при розрахунку включив до розрахунку святкові та неробочі дні, встановлені законодавством, що суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Представник позивача зазначає, що для обчислення заробітної плати для оплати щорічної відпустки необхідно брати період з 01 січня 2023 року по 19 вересня 2023 року: 6 850, 00 грн. (зарплата за січень 2023 р.) + 6 850, 00 грн. (зарплата за лютий 2023р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за березень2023р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за квітень 2023р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за травень 2023р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за червень 2023р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за липень 2023р.)+ 6 850, 00 грн. (зарплата за серпень 2023р.)+ 4 240, 00 грн. (зарплата за вересень 2023р.)= 59040,00 грн.

Таким чином, 59 040,00 :193( фактично відпрацьовані робочі дні) = 306,00 грн./день.

Отже, 306, 00 грн.* 456 (дні невикористаної основної відпустки) = 139 536, 00 грн.(грошова компенсація за дні невикористаної основної відпустки).

Представник позивача звертає увагу суду, що позивачем не були враховані зміни які були внесені у зв`язку з чим буде подана заява про зменшення розміру позовних вимог. Крім того, зазначає, що позивачу не було надано копії наказу № 03-к від 19 вересня 2023 року.

Позивач зазначає, що приватне підприємство «Пасаж» при його звільненні не виплатило всі належні йому до виплати суми грошової компенсації за дні невикористаної ним щорічної основної відпустки.

Також зазначає, що обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб покладається на того роботодавця, який здійснює нарахування компенсації і відповідно здійснює нарахування та перерахування податків та зборів до відповідних бюджетів.

29 січня 2024 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за весь період роботи починаючи з 01 березня 2004 року по 19 вересня 2023 року у розмірі 61 162,65 грн. та судові витрати. Позивач просить стягнути компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, розмір якої обґрунтував у відповіді на відзив, за вирахуванням сплаченої відповідачем суми.

25 квітня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву після зменшення розміру позовних вимог, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 78 423, 36 сплачена приватним підприємством «Пасаж». У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, подали заяву 29 травня 2024 року про розгляд справи без їх участі, позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Ч.1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні)роботодавець повинен письмово повідомити працівника вдень їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Ст. 74 КЗпП України встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до абз.1,2 п. 2 розділу ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», який затверджений постановою КМУ від 08.09.2023 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Згідно п. 7 розділу IV цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Аналіз ч. 1 ст. 47, ст. 116, ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Приватним підприємством «Пасаж», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 . Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 призначений на посаду директора Приватного підприємства «Пасаж» на підставі наказу № 5-к від 01 березня 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 19 вересня 2023 року звернувся до Приватного підприємства «Пасаж» із заявою, в якій просив звільнити його із займаної посади директора за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання та просив виплатити компенсацію за всі невикористані дні відпустки, за період з 2004 по 2023 роки. ОСОБА_1 був звільнений з посади директора Приватного підприємства «Пасаж» за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання на підставі наказу № 03-к від 19 вересня 2023 року, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до долученої відповідачем довідки № 01 від 22 грудня 2023 року та карток розрахунків по заробітній платі, ОСОБА_1 була нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні відпустки за 2003 -2004 роки в сумі 279, 60 грн., за 2004 -2005 в сумі 342, 48 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із невиплатою при звільненні позивачу грошової компенсації за всі невикористані ним дні відпустки, що є порушенням його законних прав та інтересів. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Як вбачається із відповіді на відзив на позовну заяву та заяви про зменшення розміру позовних вимог, представник позивача зазначає, що не погоджується з розрахунком відповідача, оскільки з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 та Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 від 19 жовтня 2023 року, вбачається відсутність відомостей про виплату нарахованої заробітної плати у повному обсязі з боку відповідача за період з липня по вересень 2023 року, а також компенсації за невикористану відпустку.

Представник позивача зазначає, що відповідач при розрахунку середньої заробітної плати включив до розрахунку святкові та неробочі дні, встановлені законодавством, що суперечить пункту 7 Порядку.

Стверджує, що для обчислення заробітної плати для оплати щорічної відпустки необхідно брати період з 01 січня 2023 року по 19 вересня 2023 року включно (виплати, нараховані у 2023 році): 6 850 грн. (зарплата за січень 2023р) + 6 850 грн. ( зарплата за лютий 2023 р.) + 6 850 грн. (зарплата за березень 2023 р.) + 6 850 грн. ( зарплата за квітень 2023 р.) + 6 850 грн. ( зарплата за травень 2023 р.) + 6 850 грн. ( зарплата за червень 2023 р.) + 6 850 грн. ( зарплата за липень 2023 р.) + 6 850 грн. ( зарплата за серпень 2023 р.) + 4 240,47 грн. ( зарплата за вересень 2023 р.)= 59 040, 00 грн.

Таким чином, 59 040,00 :193( фактично відпрацьовані робочі дні) = 306,00 грн./день. Отже, 306, 00 грн.* 456 (дні невикористаної основної відпустки) = 139 536, 00 грн.(грошова компенсація за дні невикористаної основної відпустки).

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила задовольнити позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

При розгляді справи було встановлено, що 25 грудня 2023 року Приватне підприємство «Пасаж» виплатило ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2005 року по 19 вересня 2023 року в розмірі 78 423 (сімдесят вісім тисяч чотириста двадцять три) гривні 36 копійок, що підтверджується копією квитанції № 9328-0566-5298-8502 від 25 грудня 2023 року.

Також судом було встановлено, що відповідачем було здійснено розрахунок щодо нарахування компенсації за невикористані дні відпустки, який обчислюється наступним чином: сума компенсації = Середньоденна зарплата за фактично відпрацьований період 2023 року*кількість днів невикористаної відпустки 19,5 % ( 18 % -ПДФО, 1,5 % - військовий збір), де середньоденна заробітна плата 2023 р.= зарплата за фактично відпрацьований період 2023 року/кількість днів за фактично відпрацьований період.

Середньоденна заробітна плата 2023р= 54 800/243=225.51 грн./день.

Заробітна плата за фактично відпрацьований період у 2023 році ОСОБА_1 становить: січень 2023 6 850 грн.; лютий 2023 6 850 грн.; березень 2023 6 850 грн.; квітень 2023 6 850 грн.; травень 2023 6 850 грн.; червень 2023 6 850 грн.; липень 2023 6 850 грн.;

серпень 2023 6 850 грн. Загальна сума становить 54 800 грн.

Таким чином, 225, 51 грн.* 432 (дні невикористаної основної відпустки) -19.5% =78 423,36 грн.

Тобто, відповідачем вірно здійснено розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2005 року по 19 вересня 2023 року в розмірі 78 423,36 грн., а тому позовна вимога про стягнення з приватного підприємства «Пасаж» грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 61 162,65 грн. не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням відзиву на позовну заяву та долучених доказів, заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем була виплачена компенсація за невикористані дні відпустки за період з 2005 19 вересня 2023 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

При цьому, позивачем не спростовано належними та допустимими доказами доводи відповідача про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку за 2003-2004 року. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот ) гривень, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Стаття 137 ЦПК України детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 1001 від 29 вересня 2023 року, укладений між адвокатським об`єднанням «LegalArt» та ОСОБА_1 ; додаток № 1 до договору №1001 від 29 вересня 2023 року (кошторис); копія платіжної інструкції № 00..1 від від 24 жовтня 2023 року; рахунок фактура № ЛА/10-2023 від 24 жовтня 2023 року; акт виконаних робіт за договором № 1001 від 29 вересня 2023 року про надання правової (правничої) допомоги Адвокатським об`єднанням «ЛігалАрт» від 24 жовтня 2023 року; ордер про надання правової допомоги; копія платіжної інструкції №0.0. від 18 січня 2024 року. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Відповідно до ч. 3 ст.142 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою про зменшення розміру позовних вимог, так як не підтримував своїх первісних вимог внаслідок задоволення частини цих вимог відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне присудити стягнення понесених позивачем витрат пропорційно розміру задоволених відповідачем вимог позивача, які суд визнав обґрунтованими.

Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу у розмірі 5339 (п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) гривень 89 копійок, який є пропорційним розміру задоволених відповідачем вимог позивача, які суд визнає обґрунтованими.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5339 (п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) гривень 89 копійок.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про те, що судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави, у розмірі, пропорційно розміру задоволених відповідачем вимог позивача, які суд визнав обґрунтованими.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21: «У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.». Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Пасаж» про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Стягнути з Приватного підприємства «Пасаж» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5339 (п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) гривень 89 копійок.

Стягнути із Приватного підприємства «Пасаж» на користь держави судовий збір в розмірі 784 (сімсот вісімдесят чотири) гривні 23 копійки.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: Приватне підприємство «Пасаж», місцезнаходження юридичної особи: 51939, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, бульвар Будівельників, будинок 19А, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук