Справа № 146/2004/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради

Виконавчий комітет Вапнярської селищної ради

третя особа: ОСОБА_2

вимоги позивача: про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права власності

представник позивача: адвокат Шлапак В.С.

представник Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради: Костаревич А.В.

представник третьої особи: адвокат Самар В.О.

свідок: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

22 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію речових прав ОСОБА_2 на нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 50,3 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 право власності на нерухоме майно житловий будинок, загальною площею 50,3 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна баба позивача ОСОБА_4 , яка до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, що складалася з житлового будинку зі всіма надвірними будівлям за адресою: АДРЕСА_1 . У ОСОБА_4 було троє дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна за заповітом був батько позивачки ОСОБА_2 , який за життя ОСОБА_4 , незадовго до її смерті, разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 та двома дітьми вселився в будинок в АДРЕСА_1 .

Не заявивши про відмову від спадщини, ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняв її та став єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері, однак не встиг належним чином оформити прийняття спадщини, адже ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 в будинку в АДРЕСА_1 , залишилася проживати його дружина ОСОБА_6 та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Проте, не зважаючи на вищезазначені факти, знаючи про заповіт, за яким єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , до Томашпільського районного суду Вінницької області звернувся інший син ОСОБА_4 ОСОБА_2 із позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері. Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.06.2005 року позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано за останнім право власності в порядку спадкування на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 . 02.08.2005 року на підставі вищезазначеного заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.06.2005 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на відсутність правомірних підстав для прийняття спадщини ОСОБА_2 до Томашпільського районного суду Вінницької області із зустрічним позовом про скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами та визнання права власності на домоволодіння звернувся син покійного ОСОБА_2 ОСОБА_9 . При перегляді заочного рішення про визнання права власності ОСОБА_2 на житловий будинок Томашпільський районний суд Вінницької області виніс ухвалу від 18.12.2006 року, якою позовну заяву ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду. Відтак вказана ухвала Томашпільського райнонного суду Вінницької області від 18.12.2006 року є підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2003 року по даний час у вказаному житловому будинку постійно без реєстрації проживає ОСОБА_6 , а з 01.09.2019 року також і її дочка ОСОБА_10 та її неповнолітні діти ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

З огляду на те, що покійний чоловік ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , але належно не оформив права на неї, то для оформлення права власності на спірний житловий будинок 18.09.2021 року ОСОБА_6 звернулася до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Проте рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/626/21 від 18.04.2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 було відмовлено у зв`язку з тим, що такі правовідносини мають вирішуватися у порядку спадкування.

Аналогічний висновок було викладено і в постанові Вінницького апеляційного суду від 14.09.2023 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_14 залишено без руху, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18.04.2022 року без змін.

Після відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 30.10.2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Самар Василь Олександрович подав до Томашпільського районного суду Вінницької області позовну заяву про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпоряджання власністю шляхом виселення із житлового приміщення ОСОБА_6 . Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 06.11.2023 року відкрито провадження у справі № 146/1638/23.

Відтак наразі ОСОБА_2 намагається виселити ОСОБА_14 зі спірного будинку на підставі того, що саме за відповідачем зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, враховуючи все вищезазначене, ОСОБА_2 хоча і зареєстрований власником домоволодіння у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, проте ця державна реєстрація є незаконною (проведена на підставі рішення суду, при перегляді якого позовна заява ОСОБА_2 була залишена без розгляду ухвалою суду від 18.12.2006 року) та порушує майнові права спадкоємців ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а тому підлягає скасуванню.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 08 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08 лютого 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 08 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено на 29 лютого 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено на 15 березня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 березня 2024 року підготовче засідання відкладено на 09 квітня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 09 квітня 2024 року підготовче засідання відкладено на 23 квітня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 квітня 2024 року підготовче засідання відкладено на 07 травня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 07 травня 2024 року підготовче засідання відкладено на 14 травня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 травня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 20 червня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 20 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 04 липня 2024 року.

Доводи учасників процесу.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Шлапак В.С. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що після смерті власниці майна єдиним спадкоємцем, який мав спадкувати належне їй майно за заповітом був її син. Однак вступити в спадщину він не встиг і помер. На момент смерті в будинку, який є предметом спору проживала його дружина та ОСОБА_1 позивач по справі.

Хоча третьою особою і ОСОБА_5 подавалася заява про прийняття спадщини, однак дана заява не змінює того правового статусу спадкового майна та не змінює обставин та доводів позову, оскільки ОСОБА_5 подала тому ж нотаріусу заяву, що відмовляється від спадщини.

Вважає, що в порядку спадкової трансмісії його довірителька повинна бути визнана власником спадкового майна. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації щодо власності на спадкове майно, то запис про державну реєстрацію був здійснений за заочним рішенням Томашпільського районного суду, однак в подальшому дане рішення було скасоване. Скасування державної реєстрації можливе лише за рішенням суду. Хоча державний реєстратор вважає, що не є належним відповідачем, це твердження хибне, бо територія на якій знаходиться спірне майно підвідомче щодо здійснення реєстраційних дій даному державному реєстратору. Зазначив, що виконавчий комітет селищної ради вказано відповідачем, бо нерухоме майно знаходиться на території Вапнярської селищної ради. Верховний Суд вказав, що в спорах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є виконавчий комітет селищної ради на території якого знаходиться майно. З ОСОБА_2 спору немає. Крім заявниці інших спадкоємців які претендують на це майно немає. Позивачка вважає, що прийняла дане спадкове майно, оскільки проживала в ньому.

Разом з тим, коли виник спір у іншому провадженні з ОСОБА_15 , позивачка дізналася, що він є зареєстрованим власником цього майна. ОСОБА_2 почав вчиняти дії по виселенню позивачки і її матері з квартири, у зв`язку з цим виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом про оформлення права власності в порядку спадкової трансмісії.

Представник позивачки також зазначив, що була одна справа по якій винесено заочне рішення, яке потім було переглянуто та скасовано. Про те, який насправді порядок справ позивачка дізналася лише коли ОСОБА_2 звернувся з позовом про виселення матері ОСОБА_1 з будинку.

Представник позивачки наголосив, що будинок ОСОБА_1 успадкувала за законом оскільки проживала у спадковому майні на момент смерті спадкодавця.

Також представник позивачки вказав, що правовстановлюючим документом може бути лише свідоцтво про право власності або рішення суду. Запис в державному реєстрі лише похідна інформація. Будь-якого правовстановлюючого документа у ОСОБА_2 немає. Таким чином ОСОБА_2 не може бути відповідачем у справі. Стосовно вимоги про спадкування то ні свідок, ні третя особа не змогли спростувати тих доводів на які посилається позивач у своєму позові. Інших членів сім`ї спадкодавця не залучали до справи, оскільки жоден із них, окрім матері позивачки станом на сьогодні не проживає за вказаною адресою. Один з братів позивачки зник безвісти, інший перебуває за кордоном. Жоден із них жодних претензій не пред`являв та на майно не претендував. Відповідачі по справі окрім того, що вони є неналежними відповідачами заперечень до суду по справі не подавали. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 пояснила, що при перегляді рішення була не нова справа, а була та ж справа в якій було винесено рішення. І коли справа залишена без розгляду, позивачем був ОСОБА_2 . Їй було десять років і вона ходила в школу в той час. У неї є брати і мати, вони про справу знають і в них є усна домовленість, що вони на спадщину не претендують. На момент відкриття спадщини один брат був неповнолітній, зараз всі повнолітні. До нотаріуса за оформленням спадщини протягом двадцяти років вона не зверталася. Думала, що питання належності будинку вирішено ще в 2005 році, оскільки її мати там двадцять років безперешкодно проживала. В той будинок переїхали ще за життя бабусі. З моменту смерті вона проживала в будинку бабусі, за винятком часу коли була на навчанні. Вказала, що це єдиний спадок, що залишився в неї після батька.

Представник відповідача, державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради, ОСОБА_16 в судовому засіданні вказав, що державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради є неналежним відповідачем у даній справі.

Представник відповідача, виконавчого комітету Вапнярської селищної ради, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти позову заперечує, вказує, що виконавчий комітет Вапнярської селищної ради є неналежним відповідачем у даній справі.

Представник третьої особи ОСОБА_2 , адвокат Самар В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив в їх задоволенні. Пояснив, що позивач вибрав неналежний спосіб захисту. Вказав, що ОСОБА_2 мав бути відповідачем у даній справі, оскільки спір є приватноправовим. Державний реєстратор не є належним відповідачем оскільки не претендує на право, а лише виконує державну функцію. На даний момент за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на даний будинок. Рішення від 22.08.2005 набрало законної сили, потім було подано заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами і в подальшому за неявкою позивача справа була залишена без розгляду. Отже рішення, яке набрало законної сили не скасовано. В позовних вимогах відповідач вказує, що брат ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та його дружина вселилися в спірний будинок до смерті баби, однак це не відповідає дійсності, оскільки вони вселилися значно пізніше, щодо твердження, що двадцять років позивачка не заявляла вимоги щодо спадщини, оскільки вона вважала, що є законною власницею майна, то мати позивачки була учасницею справи в якій за ОСОБА_15 було оформлено право власності на це майно. Зазначив, що витяг з ЄДР, є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності.

Представник третьої особи ОСОБА_2 , адвокат Самар В.О. також відмітив, що правовстановлюючим документом є судове рішення, яке набрало законної сили. Вказав, що зв`язок між рішенням від 09 червня 2005 року та ухвалою від 18 грудня 2006 року відсутній, оскільки в рішення зазначено про визнання права власності за ОСОБА_2 , а в ухвалі про продовження строку прийняття спадщини. Представник третьої особи наголошує, що визнання права власності та визнання додаткового строку на прийняття спадщини це різними позовами з різним предметом.

Щодо факту проживання сім`ї позивача з особою якій належить будинок, то в свідоцтві про смерть її батька вказано, що місцем смерті є с.Городківка, а адреса спірного будинку знаходиться в селищі Вапнярка, тому факт проживання померлого у селищі Вапнярка представник третьої особи ставить під сумнів.

Третя особа, ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позивача у справі знає це дочка його брата. З тим, що вона хоче оформити право власності на будинок після смерті брата не згоден, бо вона не має на нього прав. То будинок його покійної мами. Заповіт був складений на його покійного брата, однак хату ОСОБА_2 оформив на себе.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не знає. ОСОБА_17 знав по роботі, його матір ОСОБА_18 також знав. На її похоронах був. На момент смерті вона жила сама. Мазур ОСОБА_19 в будинок ОСОБА_4 не вселявся. він з сім`єю до часу його смерті проживав в с.Горишківка. Свідку це відомо, оскільки з ОСОБА_20 вони були колегами. Що ОСОБА_4 жила сама він знає, бо неподалік від неї був дитсадок і він двічі на день проходив біля її будинку і бачив лише її одну. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 там не бачив. ОСОБА_19 приїздив лише на свята. ОСОБА_18 також знав по роботі. Особисто з нею не був в дружніх відносинах та не спілкувався. Свідок вказав, що коли ОСОБА_21 не могла через старість доглядати за будинком, то хата була запущена. ОСОБА_17 хоронив старший брат, це він знає бо був на похороні та бачив, що за столом клопотав він. На момент смерті ОСОБА_22 проживав в с.Городківка. Із родини ОСОБА_17 сина знає в лице, знає, що жінку звати ОСОБА_23 та знає в лице, однак особисто не знайомі. Чи були вони на похороні ОСОБА_17 не знає. Чому ОСОБА_17 привезли ховати в селище Вапнярка свідку також невідомо. Що ОСОБА_22 помер в своїй квартирі знає, бо на похороні так говорили люди.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради, представника третьої особи, третю особу, свідка, розглянувши заяву представника виконавчого комітету Вапнярської селищної ради, оцінивши належність і достовірність доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Городківка, Крижопільського району, Вінницької області у віці 47 років помер ОСОБА_2 .

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в день смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

В цей час діяв ЦК України (2004 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_24 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 8 від 26 лютого 2021 року, дошлюбним прізвищем ОСОБА_1 є прізвище « ОСОБА_25 ».

Згідно довідки №1101 від 30.11.2023 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 . Без реєстрації проживають з 01.06.2019 ОСОБА_11 , син ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , дочка ОСОБА_1 , та ОСОБА_13 син ОСОБА_1 .

Згідно довідки №205 від 09.04.2024 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_6 , до складу сім`ї входять ОСОБА_7 та ОСОБА_26 , сім`я за вказаною адресою проживає без реєстрації з 01.09.2003 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек , єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 357983229 від 12.12.2023, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: рішення суду 09.06.2005, Томашпільський районний суд.

Згідно копії заповіту від 01 червня 1993 року ОСОБА_4 житловий будинок зі всіма наявними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Томашпільського районного суду від 09 червня 2005 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 , яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області

Згідно ухвали Томашпільського районного суду від 18 грудня 2006 року заяву ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як видно із відповіді Державного нотаріального архіву від 17.01.2024 № 66/01-18 спадкову справу після ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено.

Як видно із відповіді Державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори № 124/02-14 від 20.02.2024, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена.

З копії спадкової справи видно, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_5 , дочка покійної. Заява посвідчена приватним нотаріусом Семеном Є.В., ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свідоцтва про право на спадщину спадкова справа не містить.

Разом з тим, згідно копії наданої представником позивача заяви ОСОБА_5 від 20 квітня 2005 року посвідченої приватним нотаріусом Резвановою І.Л., 20 квітня 2004 року зареєстрованої в реєстрі за № 840, ОСОБА_5 заявила про відмову від належної їй долі у спадщині на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті її матері ОСОБА_4 на користь сина померлої - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права відповідачами у справі за позовом про визнання права в порядку спадкування перш за все є спадкоємці, які прийняли спадщину і тільки при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року по справі № 756/11374/15-ц.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як встановлено з матеріалів справи позивач звернулася з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права власності до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради та Виконавчого комітету Вапнярської селищної ради.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).

Із матеріалів позову видно, що речове право про скасування державної реєстрації якого просить позивачка зареєстровано за ОСОБА_2 .

Окрім того, із матеріалів справи видно, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 якій належало право власності на спірний будинок та після смерті якої як вказує позивачка, вказаний будинок успадкував її батько, зверталася ОСОБА_5 . Матеріали справи містять надану стороною позивача копію нотаріально посвідченої відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини, однак вказана заява не містить доказів подання нотаріусу за місцем прийняття спадщини, окрім того заява написана після закінчення строків передбачених ч.1 ст.1273 ЦК України.

Згідно п. 3.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Також позивачка вказує, що після смерті ОСОБА_2 в будинку в АДРЕСА_1 , крім неї залишилася проживати її мати ОСОБА_6 та брат позивачки ОСОБА_8 , який на той час був неповнолітнім.

Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні вказували, що мати та брати позивачки на спадщину не претендують, однак не підтвердили вказаний факт жодними доказами.

Згідно ч.3, ч.4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Таким чином наявні відомості, що оспорюване право було передано іншій особі, також після смерті спадкодавців наявні особи які є такими, що спадщину прийняли.

Відповідно до викладеного, державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради та Виконавчий комітет Вапнярської селищної ради є неналежними відповідачами.

Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З наведеної правової норми вбачається можливість залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача лише за клопотанням позивача, при цьому суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі у справі належного відповідача.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, позивач клопотання про заміну неналежного відповідача належним відповідачем не надала, тому суд не може замінити неналежних відповідачів.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, беручи до уваги викладене, оскільки позов пред`явлено до неналежних відповідачів, з клопотанням про заміну неналежного відповідача належним відповідачем позивач не зверталася, а суд не вправі за власною ініціативою вчиняти вказані дії, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1830,60 грн, а тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, 1220 - 1222, ч. 1 ст. 1225, ст. 1268, ч. 1 ст. 1269- 1273, 1277 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 48, 51, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 206, 263, 265, 280, 293, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради, виконавчого комітету Вапнярської селищної ради, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права власності - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 01.08.2011 року Крижопільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради, адреса: 24200, Вінницька область, Тульчинський район, селище Томашпіль, пл.Т.Шевченка, 1;

Відповідач: Виконавчий комітет Вапнярської селищної ради, адреса: 24240, Вінницька область, Тульчинський район, селище Вапнярка, вул. Незалежності, 140;

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено: 12 липня 2024 року

Суддя: О. В. Пилипчук