ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5984/23 Номер провадження 22-ц/814/2130/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року у складі судді Шаповал Т. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання права власності на спадкове майно за законом,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності за кожним на 1/2 частину (64 815,83 грн) пенсії, яка була призначена та нарахована у розмірі 129 631,66 грн і належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була одержана ним за життя.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині (64 815,83) пенсії, яка була призначена, нарахована у розмірі 129 631,66 грн та належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була ним одержана за життя.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 2 147,20 грн судового збору.

22 лютого 2024 року представник позивачів - адвокат Хворост Д. М. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині розподілу понесених позивачем ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7 500 грн, які просила покласти на відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

Не погодившись з вказаним судовими рішеннями представник відповідача подав апеляційній скарги.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2024 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2024 року визнано неподаною та повернуто апелянту на підставі частини третьої статті 185, статті 357 ЦПК України.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції, представник ГУ ПФУ в Полтавській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення скасувати та відмовити позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з розподілу витрат на правничу допомогу адвоката.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ГУ ПФУ в Полтавській області не є безпосереднім розпорядником коштів, які використовуються в межах затвердженого кошторису видатків та плану асигнувань, а тому можливості виділення додаткових коштів, в даному випадку на відшкодування витрат на правничу допомогу, немає.

Вказує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вважає, що позовна заява, яка була складена адвокатом в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є справою значної складності і час, який був витрачений адвокатом досить не великий, а тому оцінка витрат на правничу допомогу є значно перевищеною, необґрунтованою та безпідставною.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Хворост Д. М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також стягнути з ГУ ПФУ в Полтавській області судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами пункту 6 частини першої статті 264, пункту 2 частини п`ятої статті 265, пункту 3 частини першої, частини п`ятої статті 270 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, про що зазначається у резолютивній частині рішення.

Якщо суд, який ухвалив рішення, не вирішив питання про судові витрати, цей суд може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, яке може бути оскаржено.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносяться витрати на професійну правничу допомогу, за правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді першої інстанції здійснювалось адвокатом Хворост Д. М. на підставі договорів про надання правничої допомоги № 23 та № 24 від 01.05.2023 та ордерів на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1171771 та серії ВІ № 1171772 відповідно.

Згідно пунктів 3.3 частини третьої вказаних договорів сторони визначили розмір гонорару адвоката за юридичний супровід справи клієнта в суді першої інстанції фіксованою оплатою в сумі 7 500 грн, що включає в себе консультування клієнта, підготовку та написання позову, представництво інтересів клієнта в суді, підготовку та подачу всіх заяв чи клопотань, які адвокат вважає за необхідне подати до суду чи до інших підприємств, установ, організацій для досягнення очікуваного результату по справі.

Відповідно до квитанцій № 0.0..1 від 02.05.2023 на суму 5 000 грн, б/н від 03.05.2023 на суму 2 500 грн, № 0.0.7.1 від 02.05.2023 на суму 5 000 грн, б/н від 03.05.2023 на суму 2 500 грн за послуги адвоката Хворост Д. М. позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено по 7 500 грн кожним.

Актом приймання-передачі наданої правової допомоги № 1, підписаним 19.02.2024 між ОСОБА_2 та адвокатом Хворост Д. М., підтверджено надання адвокатом послуг та понесення стороною витрат на правничу допомогу в сумі 7500 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості розміру понесених витрат, а також критеріїв розумності їх розміру, взявши до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому суд розглянув заяву представника позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення без належного повідомлення учасників справи, чим позбавив відповідача права заявити про неспівмірність витрат на правничу допомогу адвоката та зменшення їх розміру.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

При визначенні суми відшкодування понесених стороною судових витрат на правничу допомогу адвоката суд має виходити також з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі ж критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, Баришевський проти України, Меріт проти України та ін.).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, представник ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області серед іншого посилалася на те, що заявлені витрати на правничу допомогу не є співмірними складності справи, витраченому адвокатом часу та обсягу наданих послуг, а також критерію розумності та обґрунтованості таких витрат.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими доводами апеляційної скарги, та, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та незначну складність справи, виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, їх обґрунтованості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції та зменшення розміру понесених позивачами судових витратна правничу допомогу адвоката до 2500 грн на користь кожного позивача.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції сторонами заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Хворост Д. М. у відзиві на апеляційну скаргу порушує питання про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2 000 грн, надавши на їх підтвердження додаткову угоду № 1 від 26.04.2024 до договору про надання правової допомоги № 24 від 01.05.2023, детальний опис робіт (наданих послуг) при підготовці відзиву на апеляційну скаргу, акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 2 від 29.04.2024, квитанцію № б/н від 29.04.2024 про сплату коштів в сумі 2000 грн, ордер серії ВІ № 1213956 від 29.04.2024.

Згідно умов вказаної додаткової угоди юридичний супровід справи в суді апеляційної інстанції, що включає в себе надання правничої допомоги клієнта в його справі, консультування, підготовку та написання заяв по суті та заяв/клопотань з процесуальних питань, підготовку та написання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань та заяв, які адвокат вважає за необхідне подати по справі з метою отримання очікуваного результату, складає фіксований розмір в сумі 2 000 грн.

Вирішуючи вказане питання відповідно до наведених норм статей 133, 137, 141 ЦПК України та практики ЄСПЛ, колегія суддів апеляційного суду з урахуванням предмету апеляційного оскарження та спірного питання, що вирішувалось судом першої інстанції, результатів апеляційного перегляду справи, а також беручи до уваги критерії співмірності, реальності та розумності розміру понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про покладення таких витрат на відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області та стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1 000 грн у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного провадження.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, стягнутої з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з 7500 грн до 2500 грн на користь кожного позивача.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження по 1 000 грн на користь кожного позивача.

В іншій частині додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна