Справа № 953/3829/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2024 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоваровій Д.В.,
представника позивача адвоката Олійник Є.О.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 953/3829/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Олійник Є.О., звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 30 червня 2009 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 30 червня 2009 року складено відповідний актовий запис №677. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище ОСОБА_3 . Судові витрати покласти на позивача.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 30 червня 2009 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції актовий запис №677. Сторони мають спільну дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя позивача та відповідача не склалося через протилежні погляди на життя та різні характери. Будь-яке взаєморозуміння та довіра у них відсутні. Останні півроку позивач та відповідач проживають окремо, спільний побут не ведуть. Донька ОСОБА_4 проживає з позивачем і перебуває на її утриманні та вихованні. Позивач не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. Надання строку на примирення є неможливим. Майнового спору між сторонами на дату звернення до суду з цим позовом не має.
Позивачем понесено витрати зі сплати судового збору за подання цієї позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., а також витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 5000 грн, які позивач повинен буде сплатити Адвокатському об`єднанню «Фенікс» на підставі договору про надання юридичних послуг від 01.05.2024 року. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. До суду подав відзив на позовну заяву, в якому також зазначив про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу. З приводу розподілу судових витрат у виді судового збору та витрат на правову допомогу просив суд зменшити ці суми до 605,60 грн та 1000 грн відповідно. Відповідач зазначив, що вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України дозволяють суду вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у випадку визнання позовних вимог відповідачем. Крім того вказав, що є інвалідом ЧАЕС та його доходом є пенсія, з якого він сплачує аліменти на спільну з позивачем дитину. Більш того останнім часом його стан здоров`я значно погіршився, на підтвердження чого надав відповідну медичну документацію. В сукупності просив суд звернути увагу на типовість та нескладність справи про розірвання шлюбу та вказані ним вище обставини і зменшити розмір витрат на правову допомогу.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).
Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
30 червня 2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, про що 13 вересня 2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 30 червня 2009 року складено відповідний актовий запис №677, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .(а.с. 10).
Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 (а.с.11).
Позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені.
Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо, враховуючи також визнання позову відповідачем. Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище « ОСОБА_3 ».
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористалась даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в сою чергу позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
За приписами ч. 1 ст. 133ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 та 142 ЦПК України, а саме суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, решту стягує з відповідача на користь позивача.
Разом із цим, відповідно до положень ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); (2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником позивача разом з позовом подано попередній розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу, а на підтвердження понесених витрат надано: договір про надання правничої допомоги від 01.05.2024, додаткова угода №1 від 12.04.2024 до договору, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 12 за травень 2024 на загальну суму 7000 грн., з яких: збір документів, складання та направлення до Київського районного суд м. Харкова позовної заяви про розірвання шлюбу 5000 грн.; участь у судових засідання 07.06.2024 та 09.07.2024 по 1000 грн.
Суд зазначає, що за приписами статті 137 ЦПК України, статей 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судовими витратами на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації, є: гонорар адвоката за представництво в суді; послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; витрати на збір доказів; вартість послуг помічника адвоката; витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання (постанова ВП ВС від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21); інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором.
За правовим висновком ВП ВС, що викладений у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з положень ст. 137 ЦПК, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, документи, подані на підтвердження обставин, наявність інвалідності ЧАЕС встановленої безстроково, його незадовільний стан здоров`я, що він сплачує аліменти на спільну з позивачем дитину, факт проживання дитини, безпосереднє утримання і виховання позивачем доньки, а також з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу у цій справі, час, витрачений адвокатом на надання послуг, категорію та складність справи (розірвання шлюбу, наявність усталеної судової практики з розгляду подібних справ), суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000,00 грн.
Керуючись статями 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263-265, 353 ЦПК України, статтями 1, 24, 56, 110, 112-114 СК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, місце народження: Україна, Харківська область, місто Харків) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України, місце народження: Україна, Автономна Республіка Крим, Красноперекопський район, місто Армянськ), зареєстрований 30 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 677 від 30.06.2009 року.
Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_2 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять ) грн. 60 коп. за подання до суду позову.
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова повернути ОСОБА_2 50 % сплаченого нею згідно квитанції № 0318-2694-6886-9711 від 26.09.2022, судового збору за подання позову до суду у розмірі 605 (шістсот п`ять ) грн. 60 коп.
У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Повне судове рішення складено та підписано 15.07.2024.

Суддя Колесник С.А.