Р І Ш Е Н Н Я
Провадження № 2/521/5140/24
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.,
Учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за яким просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ; з ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , грошові кошти в розмірі 3100000 (три мільйони сто тисяч) доларів США, посилаючись на таке.
19 січня 2022 року до позивача звернулася ОСОБА_2 з проханням позичити їй 3 100 000 (три мільйони сто тисяч) доларів США. ОСОБА_1 погодився позичити ОСОБА_2 3 100 000 (три мільйони сто тисяч) доларів США, за умови повернення їх до 19 січня 2024 року. На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 власноруч написала позивачу розписку і отримала кошти. З метою забезпечення повернення коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки від 19 січня 2022 року. Однак ОСОБА_2 свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконала. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.
ОСОБА_1 10 липня 2024 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 08 липня 2024 року через систему Електронний суд надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутністю.
Відповідач ОСОБА_3 10 липня 2024 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутністю.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.
19 січня 2022 року до позивача звернулася ОСОБА_2 з проханням позичити їй 3100000 (три мільйони сто тисяч) доларів США. ОСОБА_2 пояснила, що у неї дуже серйозні життєві проблеми, а саме наявність великої заборгованості, де нараховуються високі відсотки. Таким чином, кошти їй потрібні були щоб перекрити інший борг. За домовленістю позика між сторонами була безвідсоткова, коштів за користування грошима ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягувати не планував. ОСОБА_2 ОСОБА_1 особисто знав більше 15 років, їх пов`язували тісні дружні відносини. Кошти в розмірі 3100000 (три мільйони сто тисяч) доларів США ОСОБА_1 позичав з умовою, що відповідач поверне їх до 19 січня 2024 року.
Враховуючи, що ОСОБА_1 добре знав ОСОБА_2 і на той час в позивача була така сума грошей, оскільки тоді ОСОБА_1 продав належну йому на праві приватної власності нерухомість, він погодився позичити ОСОБА_2 3100000 (три мільйони сто тисяч) доларів США, за умови повернення їх до 19 січня 2024 року. Саме на цих умовах сторони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 власноруч написала позивачу розписку і отримала кошти (а. с. 4). Кошти були передані в доларах США.
При цьому, з метою забезпечення повернення коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки від 19 січня 2022 року (а. с. 3). Відповідно до п. 2.1 вказаного договору ОСОБА_3 зобов`язаний здійснити належне виконання зобов`язання замість ОСОБА_2 повністю у випадку невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед позивачем, передбаченого Договором позики, що підтверджується розпискою боржника від 19 січня 2022 року.
Однак ОСОБА_2 свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконала. ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів з вимогою повернути гроші, однак відповідачі гроші позивачу не повернули.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до правової позиції Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 707/2606/16-ц за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором
Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник немає права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ; з ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , грошові кошти в розмірі 3 100 000 (три мільйони сто тисяч) доларів США.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 28, 175, 177 ЦПК України та ст. ст. 15, 16, 202, 207,526, 541.543, 545, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, СУД
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти в розмірі 3 100 000 (три мільйони сто тисяч) доларів США.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

СУДДЯ В. К. Гуревський

Рішення суду у повному обсязі складено 16 липня 2024 року.